Справа № 520/29285/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 листопада 2024 р. № 520/29285/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 із використанням системи "Електронний суд" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () від 13.06.2024 № 17785-18520/Д-05/8-2000/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) разову грошову допомогу до Дня незалежності у 2023 році як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 13844 (тринадцять тисяч вісімсот сорок чотири) гривень;

- встановити судовий контроль за виконання судового рішення по справі.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та зазначення підстав для поновлення строку із одночасним наданням відповідних доказів.

На виконання ухвали суду від 28.10.2024 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в обґрунтування якої зазначено, що згідно із п.3 Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 р. №754, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023 року. Також пунктом 4 Порядку визначено, що отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 101, 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим / зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року. Пункт 4 порядку стосується саме тих відносин коли грошова допомога не була виплачена. З огляду на зазначені норми особа не отримала ні копійки. Позивачем вказано, що у його випадку він отримав разову грошову виплату до Дня Незалежності України, передбачену Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (грошова допомога була виплачена), але не в повному обсязі, про що дізнався пізніше за наступних обставин. Так позивачем вказано, що оскільки він є законослухняним громадянином то був впевнений, що державні органи також дотримуються чинного законодавства, але не у випадку позивача, про що йому стало відомо пізніше. Позивачем вказано, що про те, що його права на отримання разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань він дізнався в кінці травня 2024 року коли дізнався що 05.03.2024 року набрало силу рішення Верховного суду в зразковій справі 440/14216/23, після чого одразу звернувся до відповідача з заявою про виплату разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в повному обсязі. Маючи надію, що відповідач має можливість добровільно нарахувати недоплачену суму, оскільки рішення суду в зразковій справі мають виконуватись усіма гілками влади. Натомість відповідач направив на адресу позивача відмову в виплаті разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, що і послугувало підставою для звернення до суду із позовом у цій справі. Відтак позивачем вказано, що датою коли він дізнався що відповідач не бажає добровільно на підставі рішення по зразковій справі 440/14216/23 нараховувати та виплачувати передбачені законом кошти є 13.06.2024 року, коли отримав відмову відповідача. Також позивачем вказано, що він, ознайомившись із реєстром судовим реєстром України дізнався, що деякі державні органи оскаржили рішення від 05.03.2024 року в зразковій справі 440/14216/23 у Великій палаті Верховного суду та розгляд справи переносився. Отже, лише 29.09.2024 року було винесене остаточне рішення, а запис про це рішення з`явився в реєстрі судових рішень днів через 5, у зв`язку з чим позов було подано позивачем до суду після 29.09.2024 року.

Надаючи оцінку поданій позивачем до суду заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до положень пункту 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із пунктом 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди повинні перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 по справі №9901/325/19.

Зі змісту позову встановлено, що при зверненні до суду позивачем оскаржується відмова відповідача, що стосується нарахування та виплати йому разової грошової допомоги до Дня незалежності у 2023 році як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 13844,00 грн.

Відповідно до пункту першого статті 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 11) надаються надбавки до пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, які вони отримують, у розмірі 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічна разова грошова виплата до Дня Незалежності України, яка виплачується у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.3 Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 р. №754, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023 року.

Пунктом 4 Порядку визначено, що отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 101, 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.

Отже, строк звернення до суду з даною позовною заявою закінчився 02.05.2024 року.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивачем вказано, у 2023 році відповідач нараховував йому разову грошову допомогу до Дня незалежності у зменшеному розмірі.

Вказаний вид грошової виплати є періодичним платежем, отже, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися під час отримання такої виплати у розмірі, з яким він не погоджується, а звернувся позивач до суду з зазначеним адміністративним позовом 21.10.2024 року із використанням системи "Електронний суд", тобто з порушенням шестимісячного строку встановленого пунктом 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку на звернення до суду, послався на обставини того, що про порушення своїх прав йому стало відомо лише після отримання відмови відповідача та набрання законної сили рішенням у зразковій справі №440/14216/23.

Суд зазначає, що за усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч. 1 ст. 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19. Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що у практиці Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, висловлена позиція, згідно якої пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Також суд зазначає, що посилання позивача на звернення у 2024 році до відповідача із заявою щодо здійснення нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік є можуть вважатися судом обґрунтованими та доведеними, оскільки це не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив належну зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав та внаслідок таких дій у позивача штучно збільшився строк звернення до суду.

Своєю чергою суд зазначає, що такі висновки щодо обчислення строку звернення до суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, від 24.02.2022 у справі № 300/1673/21, від 30.09.2022 у справі № 140/17038/21, від 07.06.2023 у справі № 240/11206/21 та від 04.102024 у справі № 460/4828/24, щодо кінцевого строку, до якого могла бути здійснена виплата вказаної грошової допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Посилання позивача як на поважність причин пропуску на набрання законної сили судовим рішенням у зразковій справі також не може вважатися судом доведеним та обґрунтованим, оскільки станом на час розгляду такої заяви позивача за даними Єдиного державного реєстру судових рішень судове рішення у вказаній зразковій справі не набрало законної сили та перебуває на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду.

В той же час, суд зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвала Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається позивач, прийнята 26.09.2024 року та стосується закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами Міністерства фінансів України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2024 року у зразковій справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, тоді як апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області закрито не було.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Відтак у суду відсутні підстави вважати поважними причини пропущення позивачем строку на звернення до суду із позовом у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.