Справа № 360/1319/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

18 листопада 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1319/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Юрко Олени Григорівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 30 жовтня 2024 року надійшов адміністративний позов адвоката Юрко Олени Григорівни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704;

2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів як для військовослужбовців.

Ухвалою від 04 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу (представнику позивача) усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2024 року із зазначенням підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали від 04 листопада 2024 року від представника позивача 14 листопада 2024 року надійшла заява про поновлення процесуального строку звернення до суду та уточнена позовна заява з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.02.2020 по 17.10.2024, одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, у зв`язку із звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (60 календарних днів) за 2022-2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки для учасників бойових дій (126 календарних днів) за період з 2016 по 2024 рік, з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 7, 14, 15 до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704;

2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.02.2020 по 17.10.2024 з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів як для військовослужбовців з одночасною компенсацією утриманого податку на доходи фізичних осіб, що передбачена «Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

3) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, у зв`язку із звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (60 календарних днів) за 2022-2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки для учасників бойових дій (126 календарних днів) за період з 2016 по 2024 роки, з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2023 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 7, 14, 15 до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів як для військовослужбовців з одночасною компенсацією утриманого податку на доходи фізичних осіб, що передбачена «Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначила, що кінцева дата строку на звернення до суду з позовом в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення з 19 липня 2022 року в силу нової редакції частини другої статті 233 КАС України є 30 вересня 2023 року.

Позивач на момент подачі рапорту та отримання відмови в проведенні перерахунку був діючим військовослужбовцем. Розрахункові листи при проходженні військової служби не видавалися, отримати довідку про розмір та складові його грошового забезпечення отримати у відповідача також неможливо.

Представник позивача зазначає, що рапорт подано 19 травня 2024 року, а отримано відмову в перерахунку тільки 31 липня 2024 року за вих. № 1409 від 29.07.2024.

З урахуванням викладеного, представник позивача вважає, що тримісячний строк з моменту отримання відмови спливав 30 жовтня 2024 року.

Вперше позов було подано позивачем 28 жовтня 2024 року (справа 360/1302/24). Проте, при формуванні справи в електронному суді представником позивача помилково було загружено ордер, виписаний на представництво в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не в Луганському окружному адміністративному суді. У зв`язку з чим, ухвалою ЛОАС від 28 жовтня 2024 року по справі № 360/1302/24 дана позовна заява була повернута без розгляду.

Поточний позов подано 30 жовтня 2024 року, тобто, на думку представника позивача, в тримісячний строк з моменту отримання відмови відповідача.

Також представник позивача зазначає, що в період з моменту подачі рапорту про проведення перерахунку грошового забезпечення як і на передодні, позивач проходив стаціонарне лікування з приводу захворювання, що пов`язано з походженням військової служби, що підтверджено виписками стаціонарного хворого від 15.05.2024 № 3101 (період лікування 02.05.2024 по 15.05.2024); від 24.07.2024 № 4576 (період лікування 05.07.2024 по 24.07.2024); від 18.09.2024 № 5852 (період лікування 02.09.2024 по 18.09.2024); довідка ВЛК від 24.07.2024 № 1105 та довідка ВЛК від 18.09.2024 № 1426. Отже в пріоритеті був стан здоров`я.

З огляду на вищезазначене, представник позивача просила визнати поважними причини пропуску строків звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2024 року (відсутність часових обмежень на звернення до суду до 19.07.2022, карантин, пов`язаний з COVID-19, стан здоров`я позивача до подачі рапорту, та в послідуючому, факт звільнення тільки 17.10.2024 та звернення з позовом 30.10.2024, перешкоди з боку відповідача по збору доказів для захисту порушених прав позивача в судовому порядку(надання відмови на рапорт тільки через 2 місяці після звернення та невидача довідки за спірний період, видача довідки про грошове забезпечення вперше тільки при звільненні та не за весь період), поновити строк на звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

В ухвалі від 04 листопада 2024 року суд дійшов висновку, що позивач звернувся з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України у спорах щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби, в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2024 року.

Розглядаючи питання поважності пропуску строку звернення в межах аргументів, наведених представником позивача, суд зазначає таке.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З наведеного слідує, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суддя повторно наголошує на тому, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка її отримує. Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Представник позивача вважає, що позивачем дотриманий тримісячний строк звернення до суду з позовом в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2023 року, оскільки початок перебігу строку звернення до суду пов`язує із днем отримання листа відповідача від 29 липня 2024 року № 1409 про відмову в перерахунку грошового забезпечення у відповідь на рапорт позивача.

Суд з такими твердженнями представника позивача частково не згоден, оскільки отримання листа відповідача від 29 липня 2024 року № 1409 у відповідь на рапорт позивача, поданого 19 травня 2024 року, не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування грошового забезпечення.

Так, на день подання позивачем вказаного рапорту сплив строк звернення до суду з позовом в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року. Тому подання цього рапорту, тобто вчинення позивачем певний дій з метою досудового врегулювання спору, визнається судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду лише в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 01 січня по 31 травня 2024 року (щодо якого на день подання рапорту ще не сплив строк звернення до суду).

На думку суду, перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02.05.2024 по 15.05.2024, з 05.07.2024 по 24.07.2024, з 02.09.2024 по 18.09.2024 також є поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 01 січня по 31 травня 2024 року, тобто такого строку, що настав в період його лікування.

Проте, вказані вище обставини жодним чином не свідчать про поважність причин пропуску строку в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Суд також не приймає посилання представника позивача, як на підставу дотримання строку звернення до суду, що вперше позов подано позивачем 28 жовтня 2024 року (справа 360/1302/24), оскільки станом на дату подання позову у справі 360/1302/24 строк звернення до суду у вказаній частині вимог вже був пропущений.

Крім того, суд наголошує, що виплата позивачу щомісячного грошового забезпечення не обумовлена його звільненням з військової служби, а тому представник позивача безпідставно пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з днем такого звільнення (днем отримання повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Щодо тверджень про проходження позивачем військової служби, як підстави для поновлення строку звернення до суду, то Верховним Судом у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 760/8560/21 зроблено висновок, що непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сил характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лих (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, як хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Сама по собі обставина зарахування відповідача до складу Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Разом з тим, у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначено процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку на апеляційне оскарження, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили.

Суду не надано доказів, що перебування позивача на військовій службі унеможливило дотримання ним строку звернення до суду в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Щодо обмеження позивача у праві доступу до правосуддя суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач самостійно позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, оскільки не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд вказує, що згідно з ухвалою від 11 жовтня 2024 року про залишення без руху позовної заяви, позивач не був обмежений у наданні доказів поважності пропуску строку, передбаченого для звернення до суду.

На думку суду, самі по собі вказані доводи не впливають на можливість позивача дізнатися про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, в тому числі за участю представника, чого позивачем тривалий час не було здійснено, що свідчить про триваючи пасивну поведінку позивача.

За наведених обставин, суд вважає зазначені позивачем підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду в частині вимог щодо перерахунку його грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року неповажними.

Доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду представником позивача не надано.

Відтак, заява представника позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду не містить поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року включно підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути позивачу позовну заяву в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення грошового забезпечення з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 7, 14, 15 до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 № 704 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів як для військовослужбовців з одночасною компенсацією утриманого податку на доходи фізичних осіб, що передбачена «Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова