Справа № 380/9079/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 рокусправа № 380/9079/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить : стягнути кошти в сумі 371 805,11 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до наказу №39-КС від 16.07.2021 відповідача було зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. 16.07.2021 між позивачем та відповідачем укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу. Наказом начальника Національної академії від 03.04.2024 №13-КС було достроково розірвано контракт з відповідачем за академічну неуспішність. Також наказом начальника Національної академії від 08.04.2024 №115 відповідача було виключено із списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення та зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 16.07.2021 по 08.04.2024 в сумі 371805,11 грн. Того ж дня ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено із довідкою-розрахунком №11 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 371805,11 грн, згідно з якою він зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 08.05.2024. Доказів відшкодування витрат відповідач до Академії не надав.

Ухвалою суду від 01.05.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Представником відповідача подано відзив на позов, де вказано, що ОСОБА_1 був курсантом менше встановленого законодавством строків строкової військової служби, відтак Академія повинна була здійснювати віднімання від грошового забезпечення, грошове забезпечення солдата строкової служби, що вона і зробила. Разом з тим, Академія трактує положення законодавства, яке регулює питання виплати грошового забезпечення курсантам вищих навчальних військових закладів і солдатам строкової військової служби, лише на свою користь. Додаткова грошова винагорода передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 не входить до складу грошового забезпечення, відповідно не повинна була включатися до розрахунку суми грошового забезпечення, яку повинен повернути ОСОБА_1 . Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта із списків особового складу ВНЗ. Заборгованість відповідача підтверджується довідкою-розрахунком від 08.04.2024 №11.

Міністерством оборони України надано роз`яснення №4707-06/10084-03 від 16.03.2022, що додаткова винагорода передбачена пунктом 1 Постанови №168 від 28.02.2022 є видом грошового забезпечення, який виплачується на період дії воєнного стану. Тому, курсантам, які були відраховані, до розрахунку до відшкодування витрат за навчання, у разі дострокового розірвання контракту, необхідно включати додаткову грошову винагороду передбачену постановою №168 від 28.02.2022.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.07.2021 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.07.2021 №39-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зарахований на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. З 16.07.2021 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, що підтверджується наказом №182 від 16.07.2021 (по стройовій частині).

Згідно з п. 1 Контракту відповідач зобов`язувався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 03.04.2024 №13-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 відраховано з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку з достроковим розірванням контракту (академічна неуспішність).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 08.04.2024 №115 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від та всіх видів забезпечення.

Цим же наказом з позивача вирішено стягнути кошти в розмірі 371 805,11 грн як відшкодування витрат за період його навчання в Академії.

Відповідно до довідки розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням за період з 16.07.2021 по 08.04.2024 становить 371 805,11 грн. До них увійшли: грошове забезпечення 371 805,11 грн.

ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено із довідкою-розрахунком №11 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 371805,11 грн, згідно з якою він зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 08.05.2024.

Судом встановлено, що у добровільному порядку відповідачем витрати, пов`язані з утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не відшкодовано, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 ст. 25 Закону №2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів д, е, з, и пункту 1, підпунктів д, е, ж, з пункту 2 та підпункту в пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів е, є, ж, и, і ч.6 ст.26 Закону №2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з п.3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку №964).

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення цих сум здійснюється у судовому порядку (п.7 Порядку №964).

Суд зазначає, що у справі №400/4280/20 Верховний Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції, що у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати усі витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Тому грошове забезпечення військовослужбовця входить до складу витрат, що підлягають відшкодуванню навчальному закладу у разі відрахування курсанта з підстав, передбачених законом.

Перевіряючи судові рішення у справі №400/4280/20 та аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд погодився з такими висновками суду апеляційної інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у повному обсязі, однак констатував, що за наведеного правового регулювання (частина десята статті 25 Закону №2232-XIIта пункт 7 Порядку № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Вказана правова позиція була підтримана Верховним Судом у постановах від 01.02.2024 по справі №280/3770/22, 01.02.2024 по справі №280/3770/22.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено з матеріалів справи за умовами укладеного 16.07.2021 між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 , контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти згідно з умовами якого відповідачем взято зобов`язання проходити військову службу (навчання) у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати, у разі дострокового розірвання контракту, витрати на його навчання.

Відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 08.04.2024 №115 відповідачу визначено суму до відшкодування за час навчання в розмірі: 371 805,11 грн.

08.04.2024 ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено із довідкою-розрахунком №11 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 371805,11 грн, згідно з якою він зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 08.05.2024.

Суд зауважує, що з аналізу положень ч.10 ст.25 Закону №2232-XII та п.7 Порядку №964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19, від 28.05.2021 у справі №320/7233/19, від 23.03.2023 у справі №420/24331/21, від 06.04.2023 у справі №400/4280/20, від 11.05.2023 у справі №400/4281/20, від 01.02.2024 по справі №400/210/21.

Тож зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, правильне вирішення спору цієї категорії залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку №964, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати, адже саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Застосовуючи таке праворозуміння та визначений у нормативних актах алгоритм дій ВНЗ у вимірі обставин цієї справи, суд констатує, що після відрахування відповідача від подальшого навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд зазначає, що згідно матеріалів справи відповідач не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Як вже зазначалося судом відповідач ознайомлений із сумою, що належала до відшкодування витрат за час навчання 08.04.2024.

Відповідно останнім днем 30-денного терміну на добровільне відшкодування витрат за час навчання, з урахуванням правил обчислення строків передбачених ст. ст. 253-254 Цивільного кодексу України, було 08.05.2024.

Проте, як встановлено судом позовну заяву підписано позивачем 22.04.2024, фактично подано до суду засобами поштового зв`язку 22.04.2024 (згідно відтиску штампу підприємства поштового зв`язку) та відправлено 22.04.2024 (згідно поштового конверту).

Тобто, позивач звернувся до суду з даною позовною до спливу визначеного відповідачу строку добровільного відшкодування.

Зважаючи на це суд доходить висновку, що за відсутності відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, зважаючи на положення ч. 10 ст. 25 Закону №2232-XII та п.7 Порядку №964, у позивача були відсутні законні підстави для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення таких витрат. Тобто, у даному випадку звернення позивача до суду є передчасним.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в основу доводів адміністративного позову, суд висновує про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна