Справа № 380/15996/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 рокусправа №380/15996/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), з врахуванням заяви від 07.08.2024, 16.09.2024 р., в якому просить суд:

- визнати протиправними дії двох поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці;

- визнати протиправними дії двох працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці, за неправдиве повідомлення про знищення його особової справи;

- постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону відповідачем 1 і відповідачем 2 для притягнення до відповідальності осіб, дії яких визнаються протиправними;

- судовий збір солідарно стягнути з відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідачів щодо його призову на військову службу протиправні, оскільки не враховано факт його бронювання з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору та подання позовної заяви в новій редакції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, подала відзив на позовну заяву (вх. №68508 від 13.09.2024 року) в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Згідно з листом Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області від 11.09.2024 за вих. № 8409-2024 старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області та помічником оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області вжито заходів щодо виконання звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо доставлення в порядку статті 259 КУпАП ОСОБА_1 до вищевказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення у сфері невиконання встановлених в державі правил військового обліку.

Відтак, працівники поліції діяли на підставі чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, відтак жодних протиправних дій щодо позивача не вчиняли.

Протоколом спільної наради Міністерства внутрішніх справ України, Генерального штабу Збройних Сил України, Національної поліції України від 23 квітня 2024 року, у пунктах 3 та 4 якої організовано чергування поліцейських та роботу мобільних пунктів ТЦКСП у місцях проходження військово-лікарських комісій з метою виконання вимог Закону та забезпечення публічної безпеки і порядку, а також недопущення конфліктних ситуацій.

Організовано роботу спільних патрулів військовослужбовців ТЦКСП та поліцейських НПУ для реалізації вимог Закону в частині оповіщення військовозобов`язаних та резервістів про необхідність прибуття до ТЦКСП.

Пунктом 4 вказано Національній поліції України, у разі встановлення місцезнаходження в денний час доби осіб, які ухиляються від мобілізації, забезпечити їх доставлення до ВЛК, у яких організовано роботу мобільних пунктів ТЦКСП та чергування поліцейських.

На виконання даного протоколу ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області видано доручення № 64 від 29.04.2024 «Про вжиття додаткових заходів щодо виявлення осіб, які не являються на виклик військового комісаріату на території Франківського району м. Львова», в якому визначено про залучення особового складу для несення служби спільно з представниками ТЦКСП; організовувати роботу спільних патрулів військовослужбовців ТЦКСП та ввіреного особового складу, для реалізації вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині оповіщення військовозобов`язаних та резервістів про необхідність прибуття до ТЦКСП; у разі встановлення місцезнаходження в денний час доби осіб, які ухиляються від мобілізації забезпечити їх доставлення до ВЛК, у яких організовано роботу мобільних пунктів ТЦКСП та чергування поліцейських.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 № 4847 скеровано до ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області списки військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП для належного процесуального реагування, в якому і містилось звернення про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав відзив на позовну заяву (вх. №68508 від 13.09.2024 року) в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві заявляє про те що 10.05.2024 року на адресу Центру підприємством скеровано довідку-повідомлення від 10.05.2024 року про очікування броні з основного місця роботи, однак згідно даних з Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 10.05.2024 року у військовозобов`язаного ОСОБА_1 було відсутнє бронювання. Бронювання ОСОБА_1 відбулося 16.05.2024 року згідно наказу №12752 Мінекономіки, отже на момент призову у ОСОБА_1 був відсутній Витяг із наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, який підтвердив факт бронювання на військову службу під час мобілізації.

Також позивач зазначає «моє тимчасове посвідчення військово зобов`язаного в мене було відібрано 22.03.2024 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 для вклеювання вінкоду і подальшого отримання бронювання, яке мені обіцяли повернути після проходження ВЛК, але мені його так і ніхто не повернув, хоча ВЛК я тоді пройшов». Дане твердження суперечить дійсності, оскільки ОСОБА_1 , пройшов ВЛК, відповідно рішення ВЛК вносяться в облікову картку військовозобов`язаного та до військово-облікового документу, після внесення відомостей, військово-обліковий документ повертається військовозобов`язаному на особистому прийомі та засвідчується особистим підписом.

Отже ОСОБА_1 у Центр не з`являвся, військо-обліковий документ не забирав.

Позивач зазначає « повідомляю усіх також про те, що моїм адвокатом ОСОБА_2 наступну мою броню було отримано 28.05.2024 р., через 18 днів після моєї примусової мобілізації, яка є діючою до 16.11.2024 року, що виключає на даний час проходження мною військової служби, виключно за станом здоров`я. У зв`язку з цим, адвокатом Охмаком М.В. було відправлено відповідну заяву від 01.06.2024 року за вих. №71 дл ІНФОРМАЦІЯ_3 , одночасно до в.ч. НОМЕР_1 про звільнення мене зі служби на час дії броні, на яку відповідь нам надано лише з військової частини, тоді як з ІНФОРМАЦІЯ_2 ні станом на 13:25 24.07.2024 року, що ми будемо також додатково оскаржувати до військової прокуратури та військової служби правопорядку».

Відповідь на заяву №71 від 01.06.2024 адвоката Охмака М.В., який представляє інтереси ОСОБА_3 , яка надійшла у Центр 10.06.2024, скеровано на поштову адресу заявника 11.07.2024.

Згідно даної відповіді заявника повідомлено про те що ОСОБА_1 , призваний Центром на військову службу під час мобілізації та направлений у розпорядження військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). За наявності підстав для звільнення з військової служби у відповідності до вимог ЗУ « Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець повинен подати на ім`я командира військової частини рапорт про звільнення та додати до нього документи, які підтверджують право на звільнення у воєнний час.

Також, адвокатом Охмак М.В. повторно подано адвокатський запит №112 від 01.09.2024 року до Центру, на який надано відповідь, згідно якої адвокатський запит подано з порушенням вимог ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки до адвокатського запити не додано документів, які підтверджують повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №79202 від 25.10.2024 року) в якому просив у задоволенні позову відмовити.

Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви було надіслано одержувачу Військовій частині НОМЕР_1 , в його електронний кабінет 09.09.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Станом на дату винесення судом рішення пояснень до предмету позову представник третьої особи не надав.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Згідно відомостей з військово облікової картки ОСОБА_1 проходив ВЛК 27.04.2021 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний обмежено придатним у воєнний час за групою І ст. 62б розладу хвороб (наказ МОЗ України №402 від 2008 р.).

04.04.2024 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний обмежено придатним до військової служби за групою ІІ ст. 62б розладу хвороб (наказ МОЗ України №402 від 2008 р.).

Згідно наказу №262 від 27.04.2024 Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України ОСОБА_1 повторно направлений на проходження військово-лікарської комісії за результатами якої його визнано придатним до військової служби по гр. ІІ ст. 62 б згідно Наказу МО України №402 від 2008.

Відповідно до витягу з наказу №130 від 10.05.2024 позивача відправлено до ВЧ НОМЕР_3 , для призначення на посади в команду ВЧ НОМЕР_4 з терміном прибуття 10.05.2024

Згідно поіменного списку №4865 від 10.05.2024 військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 відправлений у складі команди НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з протиправними діями відповідачів щодо його затримання, примусової та протиправної мобілізації, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується з положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232).

Згідно частини 2 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232).

До видів військової служби, згідно частини 6 статті 2 Закону №2232, належить, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який в подальшому було продовжено та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Спірні правовідносини виникли в період дії в Україні воєнного стану та проведення загальної мобілізації.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543).

Положеннями статті 22 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Частиною 5 статті 22 Закону №3543 передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказане узгоджується також з положеннями частини 10 статті 1 Закону №2232, відповідно до яких громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, в тому числі, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, вищезазначеними законодавчими нормами передбачено, що з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють призов військовозобов`язаних на військову службу.

Вказане кореспондується з повноваженнями та завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, визначеними Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

Протиправність призову на військову службу позивач обґрунтовує тим, що на момент виникнення спірних правовідносин він був заброньованим, що, відповідно до вимог Закону №3543, є підставою для відстрочки від призову.

Надаючи оцінку цьому твердженню позивача суд виходить з такого.

Нормами статті 23 Закону №3543 врегульовано питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, відповідно до вказаної законодавчої норми не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, в тому числі, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 24 Закону №3543 бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Так, відповідно до частини 1 статті 25 Закону №3543, бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють:

1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у разі якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів;

2) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);

3) на підприємствах, в установах і організаціях, які здійснюють виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань;

4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та організація бронювання, переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Під час дії воєнного стану бронювання військовозобов`язаних може також здійснюватися за списком військовозобов`язаних, поданим у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку відповідним органом державної влади, іншим державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, зазначеними в частині першій цієї статті (ч. 3 ст.25 Закону №3543).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року №76 затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану (далі - Порядок бронювання), який визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.

Відповідно до пункту 2 Порядку бронювання, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, погодженими Генеральним штабом Збройних Сил.

Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати:

- строку проведення мобілізації - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку;

- шість місяців - для військовозобов`язаних, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 1 цього Порядку.

Згідно пункту 3 Порядку бронювання керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.

Нормами пункту 8 Порядку бронювання визначено, що підприємства, установи і організації, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, подають список до центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у відповідній сфері, або відповідної обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, або відповідної обласної, Київської та Севастопольської міської військової/військово-цивільної адміністрації (у разі її утворення), на території юрисдикції якої вони розташовані.

Список подається за формою згідно з додатком 1 в паперовій та/або електронній формі разом з відповідним обґрунтуванням та довідкою про кількість військовозобов`язаних за формою згідно з додатком 2.

Центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у відповідній сфері, або обласна, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, або обласна, Київська та Севастопольська міські військові/військово-цивільні адміністрації (у разі їх утворення), МЗС, Секретаріат Кабінету Міністрів України проводять перевірку повноти заповнення списку, наявності наданого до нього обґрунтування, дотримання вимог щодо кількості військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню, та подають його у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня отримання списку на погодження Генеральному штабу Збройних Сил (СБУ, Службі зовнішньої розвідки).

Відповідно до п.9 Порядку бронювання, з метою погодження списки, подані відповідно до пунктів 4-8 цього Порядку, розглядаються щодо повноти заповнення та наявності обґрунтувань Генеральним штабом Збройних Сил (СБУ, Службою зовнішньої розвідки) у строк не більше ніж 10 робочих днів з дня їх отримання. Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) подає погоджені відповідно до абзацу першого цього пункту списки до Мінекономіки.

За результатами перевірки списків, поданих відповідно до пункту 9 цього Порядку, щодо повноти їх заповнення, наявності обґрунтувань та погодження Генеральним штабом Збройних Сил (СБУ, Службою зовнішньої розвідки) Мінекономіки приймає у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня отримання зазначених списків рішення про бронювання військовозобов`язаних (п.10 Порядку бронювання).

Згідно пункту 11 Порядку бронювання з метою оформлення військовозобов`язаним відстрочок Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Генеральному штабу Збройних Сил (СБУ, Службі зовнішньої розвідки).

Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки).

Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа і організація видає військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.

Витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.

Витяг видається військовозобов`язаному під розпис у відомості видачі бланків спеціального військового обліку, складеній за формою згідно з додатком 4.

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про наявність таких підстав.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в контексті доводів позову суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур 10.05.2024 позивач надавав відповідачу належний документ для підтвердження наявності у нього підстав для відстрочки від мобілізації у зв`язку з бронюванням (витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного згідно Додатку 3 до Порядку бронювання) та оформлення права на відстрочку від призову на військову службу у встановлений законодавством спосіб.

Доказів того, що станом на 10.05.2024 року в Єдиному Державному реєстрі військовозобов`язаних містилась інформації про перебування військовозобов`язаного ОСОБА_1 на спеціалізованому обліку (бронь) матеріали справи не містить, та позивач їх не надав.

В матеріалах справи міститься Витяг з наказу Мінекономіки від 06.10.2023 про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 до 06.04.2024 року та витяг з наказу Мінекономіки від 16.05.2024 про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 до 16.11.2024 року.

Відтак, в момент призову позивача 10.05.2024 року, в останнього була відсутня відстрочка від мобілізації у зв`язку з бронюванням.

Щодо посилань позивача на повідомлення про знищення його особової справи то суд зазначає, що доказів такого позивачем суду не надано.

Таким чином, за результатами розгляду даної адміністративної справи протиправність дій відповідача щодо визнання протиправними дій двох працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Львів 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці, за неправдиве повідомлення про-знищення його особової справи не знайшли свого підтвердження.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії двох поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Національна поліція України або її територіальні підрозділи в межах компетенції за вимогою територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки подають у десятиденний строк відомості стосовно призовників про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості.

Протоколом спільної наради Міністерства внутрішніх справ України, Генерального штабу Збройних Сил України, Національної поліції України від 23 квітня 2024 року організовано чергування поліцейських та роботу мобільних пунктів ТЦКСП у місцях проходження військово-лікарських комісій з метою виконання вимог Закону та забезпечення публічної безпеки і порядку, а також недопущення конфліктних ситуацій; організовано роботу спільних патрулів військовослужбовців ТЦКСП та поліцейських НПУ для реалізації вимог Закону в частині оповіщення військовозобов`язаних та резервістів про необхідність прибуття до ТЦКСП.

Національній поліції України, у разі встановлення місцезнаходження в денний час доби осіб, які ухиляються від мобілізації, забезпечити їх доставлення до ВЛК, у яких організовано роботу мобільних пунктів ТЦКСП та чергування поліцейських.

Львівським районним управлінням поліції № 2 ГУНП у Львівській області видано доручення № 64 від 29.04.2024 «Про вжиття додаткових заходів щодо виявлення осіб, які не являються на виклик військового комісаріату на території Франківського району м. Львова», в якому визначено про залучення особового складу для несення служби спільно з представниками ТЦКСП; організовувати роботу спільних патрулів військовослужбовців ТЦКСП та ввіреного особового складу, для реалізації вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині оповіщення військовозобов`язаних та резервістів про необхідність прибуття до ТЦКСП у разі встановлення місцезнаходження в денний час доби осіб, які ухиляються від мобілізації забезпечити їх доставлення до ВЛК, у яких організовано роботу мобільних пунктів ТЦКСП та чергування поліцейських.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 № 4847 скеровано до ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області списки військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП для належного процесуального реагування, в якому і містилось звернення про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, в ході судового розгляду не встановлено протиправності в діях поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач1 - Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3).

Відповідач2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

СуддяКухар Наталія Андріївна