Справа № 420/28496/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу зі сплати податку внаслідок прощення кредиту, процентів та пені за договором кредиту Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області №0-0232 від 12.06.2024 на суму 231 611,48 грн.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено вимогу про сплату боргу №0-0232 яка містить інформацію про заборгованість позивача зі сплати податку внаслідок прощення кредиту, процентів та пені за договором кредиту Банком, а саме: основного боргу (кредиту) в сумі 30 142,99 доларів США грн., що складає 847513,15 грн. по курсу НБУ станом на 30.08.2018 року, процентів в сумі 11853,33 дол. США, що складає 333273,28 грн. по курсу НБУ станом на 30.08.2018 року, штрафні санкції (пеня) в сумі 22412,13 грн., в зв`язку з чим відповідачем станом на 11.06.2024 року нараховано податковий борг в сумі 231611 грн. 48 коп. Позивач вважає вказану вимогу протиправною, винесеною з грубим порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

08.10.2024 року від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що згідно даних АІС «Податковий блок», станом на 30 вересня 2024 року, в картці особового рахунку платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахується заборгованість в сумі 231 611,48 грн., а саме: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11010500) в сумі 213821 грн. 37 коп., по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11010500) в сумі 17790 грн. 11 коп. Згідно п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідно до вимог ст.59 та ст.42 ПК України, згідно картки особового рахунку платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була надіслана податкова вимога за №0-0232 від 12.06.2024 року, згідно податкового боргу, який виник 06.05.2024 року поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою Позивача: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру Фізичних осіб. Таким чином, податковий борг на підставі якого винесена податкова вимога №0-0232 від 12.06.2024 виник 06.05.2024 року, є узгодженим та підтверджується карткою особового рахунку, податковими повідомленнями-рішеннями № від 22.03.2024, № від 22.03.2024, № від 22.03.2024.

21.10.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № від 06.11.2007 року (надалі - Кредитний договір) укладеного між позивачем та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Банк), Позивач для придбання житлового будинку, загальною площею 124,2 кв.м. Відповідно до умов кредитного договору позивач отримала кредитні кошти в сумі 71700 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 06.11.2007 року в еквіваленті за 100 дол. США - 505,00 грн. становило - 362 085,00 грн.

Одночасно ОСОБА_1 уклала договір купівлі - продажу житлового будинку від 06.11.2007 року за яким позивач набула у власність житловий будинок, загальною площею 124,2 кв.м., що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_2 . вартість якої склала за умовами договору 402500,00 (чотириста дві тисячі п`ятсот гривень).

Надалі між Позивачем та Банком укладено договір іпотеки від 06.11.2007 року за яким Іпотекою забезпечувалось зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих в порядку та на умовах відповідно до Кредитного договору кредитних коштів у сумі 71700,00 (сімдесят одна тисяча сімсот) доларів США, за процентною ставкою 12,9 відсотків річних.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04.05.2016 року у справі № 648/1347/16-ц стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 39750 (тридцять девять тисяч сімсот пятдесят) доларів США 79 (сімдесят девять) центів США, яка складається із заборгованості за кредитом 35153 доларів США 06 центів США., заборгованості по процентам 4597 доларів США 73 центів США., пеню в сумі 22412 (двадцять дві тисячі чотириста дванадцять) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Відповідно до повідомлення АТ «УкрСиббанк» про анулювання боргу від 30.08.2018 року, АТ «УкрСиббанк», як кредитором прийнято рішення про анулювання заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від а саме:

суми процентів 11853,33 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три доларів США 33 центи) доларів США, що складає 333273,28 (триста тридцять три тисячі двісті сімдесят три грн. 28 коп.) гривень по курсу НБУ станом на 30.08.2018 р.

суми штрафних санкцій (пені), які підлягають стягненню на підставі судового рішення, 22412,13 (двадцять дві тисячі чотириста дванадцять грн.. 13 коп.) гривень.

Також, згідно з довідкою АТ «УкрСиббанк» від 30.08.2018 року ОСОБА_1 станом на 30.08.2018 року не має отриманих та непогашених кредитів в АТ «УкрСиббанк».

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкову вимогу №0-0232 від 12.06.2024 року про наявність у ОСОБА_1 станом на 11.06.2024 року податкового боргу у сумі 231 611,48 грн.

Відповідно до детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги №0-0232 від 12.06.2024 року, податковий борг в сумі 231 611,48 грн., а саме основний платіж - 165 265,07 грн., штрафні санкції - 41 656,27 грн., пеня - 24 690,14 грн., що складається з:

Податок на доходи фізичних осіб - 213 821,37 грн., з яких основний платіж - 152 552,37 грн., штрафні санкції - 38 478,09 грн., пеня - 22 790,91 грн.

Військовий збір - 17 790,11 грн., з яких основний платіж - 12 712,70 грн., штрафні санкції-З 178,18 грн., пеня - 1 899,23 грн.

Позивач вважає вказану вимогу протиправною, винесеною з грубим порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з приписами пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Як визначено пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Нормами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, визначено, що об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

У відповідності до п.п. 164.1, 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді також - основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п. п. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Висновки суду.

З аналізу положень Податкового кодексу України вбачається, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Згідно з пп. б п. 176.2 Податкового кодексу України сума доходу платника податку боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу 126.

В контексті надання оцінки доводам учасників справи, суд звертає увагу, що аналіз норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, саме сума кредиту, яка була прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.

При цьому проценти, які нараховані були банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку, тому відповідно, у разі прощення (анулювання) банком процентів, нарахованих за користування кредитом, то відсутні підстави вважати їх (суму процентів) додатковим благом платника податку.

Таким чином, поняття «додаткове благо» розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором (банком) за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти.

Також, суд зауважує, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 року № 6-237цс16, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, АТ «УкрСиббанк», як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2016 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 847513,15 грн. є повним розміром заборгованості.

Кредитор сам визначив заборгованість у валюті гривні України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в Постанові від 11.09.2019 року у справі №608/532/17.

При цьому, для цілей оподаткування не має значення яку суму прощеного боргу кредитор, в даному випадку АТ «УкрСиббанк» обліковував у своєму бухгалтерському обліку.

Слід зазначити, що у постановах від 19.07.2019 року (справа №826/4240/18), від 04.06.2020 року (справа №826/7305/17), від 18.01.2021 року (справа №120/935/19-а) Верховний Суд виклав наступну правову позицію: «для правовідносин, які виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а кваліфікація таким кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача».

Водночас, визначивши в якості оподаткованого доходу суму 231 611,48 грн., відповідач не звернув уваги на те, що повідомлення про анулювання боргу ПАТ «Укрсиббанк» за 30.08.2018 року містить інформацію про анулювання заборгованості позивача, а саме: суми процентів та пені, які не є додатковим благом, про що зазначено вище.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана податкова вимога №0-0232 від 12.06.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2316,12 грн.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області №0-0232 від 12.06.2024 року на суму 231 611,48 грн.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2316,12 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко