Справа № 640/15867/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року № 640/15867/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (далі по тексту відповідач 1, ТУ ДСА України в м. Києві) та Державної судової адміністрації України (далі по тексту відповідач 2, ДСА України), в якому просить:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України м. Києві щодо призупинення виплати середнього заробітку ОСОБА_1 з 19.07.2022;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період з 19.07.2022 по 19.09.2022, з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди винагороди, визначених статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Позивач зазначає, що він є суддею Оболонського районного суду м. Києва та з 01.03.2022 по день звернення до суду перебуває на військовій службі у військовій частині. З 19.07.2022 ОСОБА_1 було зупинено виплату середнього заробітку (суддівської винагороди), який гарантовано державою.

На думку позивача, дії ТУ ДСА України в м. Києві по зупиненню виплати позивачу середнього заробітку є протиправними та суперечать положенням Конституції України та спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено порядок нарахування та виплати суддівської винагороди суддям. Вказана позиція також підтверджується рішенням Ради Суддів України від 05.08.2022 №24, у якому зазначено, що, оскільки будь-яких змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесено не було, то суддям, увільненим від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, виплачується суддівська винагорода та передбачені законом доплати до посадового окладу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач 1 подав відзив, у якому висловив свою незгоду із позовними вимогами ОСОБА_1 та зазначив, що після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ роботодавець зобов`язаний зберігати лише робоче місце й посаду за працівниками, яких увільнено від роботи на час військової служби. У зв`язку із цим ТУ ДСА України в м. Києві правомірно припинило виплату позивачу середнього заробітку (суддівської винагороди).

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

05.09.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 прийнято адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С.О. та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 прийнято до розгляду заяву адвоката Навроцького Дмитра Миколайовича про зміну предмету позову, у якій позовні вимоги викладено таким чином:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Києві щодо призупинення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 19.07.2022;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у м. Києві бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 19.07.2022, з урахування розміру та надбавок суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 19.07.2022, з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Позивач уважає, що норми статті 119 Кодексу законів про працю України не можуть регулювати спірні відносини і в питанні виплати суддівської винагороди застосуванню підлягають норми саме Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №990/4/2, позивач звертає увагу, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачає будь-яких обмежень у виплаті суддівської винагороди тим суддям, які проходять військову службу у зв`язку із мобілізацією, тому така категорія суддів має право на отримання суддівської винагороди в повному обсязі, встановленому цим Законом, тому судді, які знаходяться в лавах Збройних Сил України, мають законні підстави отримувати суддівську винагороду в повному обсязі.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із тим, що спірні правовідносини не регульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів", та зазначає, що між роботодавцем та працівником виникли правовідносини зі збереження середнього заробітку на час призову, їх реалізація розпочалась на підставі частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, що діяла до 18.07.2022, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ.

Крім того, ДСА України зазначила, що одночасна виплата грошового забезпечення військовослужбовцю та суддівської винагороди як судді створює надмірне навантаження на Державний бюджет України, а також, якщо суддя за власним волевиявленням, в добровільному порядку має намір здійснювати повноваження в інших установах, то за таким суддею зберігається посада та місце роботи.

Відповідач 2 також зазначив, що ця справа не може бути віднесена до справ незначної складності, оскільки позивач відповідно до примітки до статті 513 Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, а розгляд справи у спрощеному позовному провадженні позбавляє відповідача 2 права щодо касаційного оскарження рішення суду. У зв`язку із чим просив суд розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років;

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Отже, частиною четвертою вищевказаної статті імперативно визначено категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Із положеннями наведеної правової норми процесуального закону перекликаються й приписи частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частина ж друга статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до примітки до статті 51-3 Закону України Про запобігання корупції під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, Антимонопольного комітету України, уповноважений з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, члени Національної комісії зі стандартів державної мови, Директор Національного антикорупційного бюро України, його перший заступник та заступник, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції та його заступники, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Керівник Офісу Президента України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, судді Конституційного Суду України, прокурори, слідчі і дізнавачі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Враховуючи посаду, яку обіймає позивач (суддя), він відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, що свідчить про те, що дана справа не є справою незначної складності.

Проте наведене, на переконання суду, не свідчить про неможливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, позаяк згідно з наведеною вище частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020 та багатьох інших.

Враховуючи викладене, не є переконливими твердження відповідача про неможливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд відхиляє доводи ДСА України про те, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні позбавляє права на оскарження рішення у касаційному порядку, та звертає увагу, що норми частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють винятки, коли судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ ЛМУ МВС України у Львівській області 08.05.2001.

Указом Президента України від 12.06.2017 №157/2017 відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України ОСОБА_1 призначено на посаду судді Оболонського районного суду міста Києва.

Наказом Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2000 №79/а на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що з 26.02.2022 призваний на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, із збереженням місця роботи (посади) та середнього заробітку.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 03.03.2022 №250 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині з 01.03.2022 по теперішній час.

У відповідь на адвокатський запит адвоката позивача Навроцького Д.М. відповідач 1 у листі від 31.08.2022 №2-1381/22 повідомив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ внесені зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, яким передбачається виключення положення щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та інших осіб. З моменту набрання чинності цього Закону, а саме з 19.07.2022 судді ОСОБА_1 призупинено виплату середнього заробітку, як мобілізованого до лав Збройних Сил України.

Згідно з довідкою ТУ ДСА України в м. Києві про розмір нарахованої та виплаченої суддівської винагороди позивача за період з 19.07.2022 по 19.09.2022 суддівська винагорода не нараховувалась і не виплачувалась.

У листі Оболонського районного суду міста Києва від 09.07.2024 №03/549/24 позивача повідомлено, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ будь-яких розпорядчих актів чи наказів про зупинення виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди Оболонським районним судом міста Києва не приймалося. Зупинення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 було здійснено безпосередньо розпорядником бюджетних коштів, а саме ТУ ДСА в м. Києві.

Таким чином, призупинення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 здійснено безпосередньо розпорядником бюджетних коштів ТУ ДСА України в м. Києві без наказу чи іншого розпорядчого документа Оболонського районного суду міста Києва.

Вважаючи ненарахування та невиплату ОСОБА_1 суддівської винагороди з 19.07.2022 є протиправною та такою, що суперечить Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у зв`язку з чим суд повідомляє таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі також - Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Визначені Конституцією України та спеціальним Законом гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.

Так, у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях також послідовно вказував, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, встановлена система гарантій незалежності суддів не є їх особистим привілеєм; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу.

Аналогічна правова позиція щодо забезпечення виплати суддівської винагороди висловлена Верховним Судом у постанові від 23.11.2023 у справі № 340/5033/22 та у постанові від 22.03.2024 у справі №280/1011/23.

Як встановлено судом вище, наказом Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2000 №79/а на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що з 26.02.2022 призваний на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, із збереженням місця роботи (посади) та середнього заробітку.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 03.03.2022 №250 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині з 01.03.2022

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Як встановлено судом та визнається сторонами у справі суддівська винагорода ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася з 19.07.2022 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ.

Суд враховує, що 19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Тобто, у статтю 119 Кодексу законів про працю України внесено зміни у частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

Отже, середній заробіток як соціальна гарантія для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків перестав існувати в національному законодавстві.

Проте, суд зауважує, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що, в свою чергу, виключає можливість застосовування до правовідносин стосовно виплати суддівської винагороди будь-які інших законів, у тому числі Кодексу законів про працю України та Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ.

За таких обставин, при наявності розбіжностей чи колізій між Законом України «Про судоустрій і статус суддів» і будь-яким іншим нормативним актом, навіть законом, в питанні виплати суддівської винагороди застосуванню підлягають норми саме Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які мають пріоритет.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

При цьому, Законом №1402-VIII передбачено вичерпний перелік обмежень у виплаті суддівської винагороди, водночас перебування на військовій службі не є таким випадком.

Вирішуючи цей спір, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №990/4/2, які полягають у наступному.

Під час здійснення правосуддя існують випадки, коли за певних умов суддя не може здійснювати правосуддя. Такі випадки поділяються на дві категорії.

До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, при проведенні кваліфікаційного оцінювання та застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя.

Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, припинення роботи суду у зв`язку з військовими діями, стихійним лихом, нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації, реорганізації суду, перебуванням судді у відрядженні, тимчасова непрацездатність, перебування у різного роду відпустках (основна, додаткова, соціальна), у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає будь-яких обмежень у виплаті суддівської винагороди тим суддям, які проходять військову службу у зв`язку з мобілізацією, а тому така категорія суддів має право на отримання суддівської винагороди в повному розмірі, встановленому цим Законом.

Крім того, Рада суддів України у рішенні від 05.08.2022 №24 також звертала увагу розпорядників бюджетних коштів органів судової влади, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018. Отже, судді, які на даний час знаходяться в лавах Збройних сил України, мають всі законні підстави отримувати суддівську винагороду у повному обсязі.

З урахуванням конституційних гарантій незалежності суддів, пріоритетності норм Конституції України та Закону №1402-VIII над іншими нормами законодавства, зважаючи на те, що позивач не здійснює правосуддя внаслідок проходженням військової служби у Збройних Силах України, суд приходить до висновку, що з моменту набрання чинності Законом №2351-IX, яким внесені зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в частині збереження за працівниками, прийнятими на військову службу за призовом під час мобілізації, лише місця роботи і посади, але без збереження середнього заробітку, суддям, увільненим від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, суддівська винагорода має виплачуватися у повному обсязі.

Таким чином, дії ТУ ДСА в м. Києві щодо призупинення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 19.07.2022 є протиправними.

Щодо процедури нарахування та виплати суддям суддівської винагороди територіальними органами ДСА України та ефективного способу захисту суд зазначає про таке.

Положеннями частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України визначено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості Державного бюджету, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до статей 148, 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Статтею 22 Бюджетного Кодексу передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Так, статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено ДСА України, як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону №1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено право позивача.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання суддівської винагороди є встановлення Державній судовій адміністрації України зобов`язання забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу, починаючи з 19.07.2022, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, у свою чергу, - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 19.07.2022, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція щодо афективного правового захисту викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №500/3844/22.

Враховуючи викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у цій частині не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо призупинення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 19.07.2022.

3. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 19.07.2022, з урахування розміру та надбавок суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

4. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 19.07.2022, з урахуванням розміру та надбавок суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.