Справа № 400/8226/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р. № 400/8226/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 11.07.2024 (вх.№6645) про звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю 1 чи 11 групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико- соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 та пункту З частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служб) ;

зобов`язати військову частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 11.07.2024 (вх.№6645) про звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II іруни, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служб)

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з огляду на наявність підстав для звільнення з військової служби, він подав рапорт про звільнення з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків батьком, який є особою з інвалідністю IІ групи. За результатом розгляду рапорту командир військової частини повернув його без реалізації, вказавши, що в наданих документах відсутні підстави, якi підтверджують факт постійного догляду за батьком. Тобто, жодного рішення по суті, ні про задоволення рапорту та звільнення військовослужбовця, ні про відмову у звільненні з військової служби, відповідач не прийняв. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, просить позов задовольнити

Ухвалою суду від 02.09.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 20.09.2024, відповідач частково підтвердив викладені у позові обставини, а саме щодо подання позивачем рапорту на звільнення з військової служби за сімейними обставинами з причини наявності у батька військовослужбовця інвалідності ІІ групи. Відповідач вважає, що рапорт було розглянуто по суті, за наслідком розгляду було відмовлено його задоволення. Також відповідач вважає правомірною свою відмову у звільненні позивача з військової служби, оскільки військовослужбовцем до рапорту на звільнення з військової служби за сімейними обставинами як підтвердження необхідності постійного догляду за батьком не надано висновок висновком медико-соціальної експертної комісії , який, на думку відповідача, є доказом такої необхідності. Натомість наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не є належним підтвердженням. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Також відзив на позов містив клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Суд задовольнив це клопотання і ухвалою від 25.09.2024 призначив справу до судового на 07.10.2024.

В подальшому суд відкладав засідання на 21.10.2021 і на 15.11.2024 за клопотанням відповідача.

В судове засідання 15.11.2024 сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи в за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступних висновків.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

11.07.2024 року (вхідний №6645 від 11.07.2024 року) позивач склав рапорт, адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з посиланням на необхідність здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи. До рапорту додано: довідку МСЕК серії 12 ААГ №512954, висновок лікарської консультативної комісії КП "Первомайський МЦПМД" №767 від 26.06.2024 року, заява про відсутність інших осіб, свідоцтво про народження ОСОБА_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про укладення шлюбу між батьками позивача №346, свідоцтво про смерть матері позивача Серія НОМЕР_2 , витяг №1471/1 про осіб, зареєстрованих у житловому приміщені, довідка про склад сім`ї №21 від 05.07.2024, довідка форма 5№35О/174/308 від 08.07.2024, висновок про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації №264, форма індивідуальної програми реабілітації інваліда що видається МСЕК№577.

На другій сторінці рапорту позивача міститься рапорт ТВО командира ремонтно-технічної роти військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_4 від 11.07.2024 командиру військової частини НОМЕР_1 наступного змісту: «клопочу по суті рапорту головного сержанта ОСОБА_1 »

Листом від 01.08.2024 № 350/174/308/1373/ж за результатами розгляду рапорту позивача, командир військової частини НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_1 , що в зв`язку з тим, що у наданих до рапорту підтверджуючих документах відсутні підстави, які підтверджують факт постійного догляду за батьком, прийнято рішення залишити матеріали про звільнення з військової служби в запас без реалізації та повернути для опрацювання згідно чинного законодавства України (далі за текстом лист від 01.08.2024).

Позивач вважає, що лист від 01.08.2024 не може вважатися належним рішенням, а тому відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, не прийняв жодного мотивованого рішення за наслідками поданого рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, що стало підставою для звернення до суду.

З огляду на позовні вимоги суд у цій справі повинен встановити наявність чи відсутність протиправної бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень при розгляді рапорту позивача. Водночас, позивач не порушує питання про обгрунтованість його рапорту як такого.

До спірних відносин підлягають застосуванню такі норми права.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами частини 14 статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено, зокрема, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024.

Тобто, як на момент подання позову до суду, та і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до частини 12 статті 26 Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за підпунктом "г" частини 4 статті 26 Закону №2232-XII), звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення від 11.07.2024 на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII, який відповідачем отримано, що саме не заперечено.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, згідно із абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

За змістом пункту 11.1 розділу 11 Інструкції №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пункт 12.10 Інструкції №333).

Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (пункт 12.11 Інструкції №333).

Згідно з пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно ч.1 ст. 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно ч.6 ст. 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно п.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України) солдат (матрос) (далі солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Приписи п.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказують, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Пунктом 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Згідно п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно п.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Отже, рапорт це звернення військовослужбовця до командування для вирішення питань службового чи особистого характеру. Подання рапорту до командира забезпечує військовослужбовцю захист його прав.

З огляду на зазначені вище приписи суд підсумовує, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують проходження військової служби та звільнення визначено, що за поданим рапортом військовослужбовця командиром (керівником), до повноважень якого входить вирішення порушених у ньому питань, повинно бути прийнято відповідне рішення.

Зокрема, за наслідками розгляду питання про звільнення має бути прийнято рішення про відмову у звільнені із зазначенням підстав, що стали підставами для його прийняття, або видано наказ про звільнення.

На рапорті позивача від 11.07.2024 здійснена відмітка ТВО командира ремонтно-технічної роти військової частини НОМЕР_3 від 11.07.2024: «клопочу по суті рапорту головного сержанта ОСОБА_1 ».

Тобто, рапорт позивача був прийнятий до розгляду та підтриманий безпосереднім командиром, однак в подальшому командир військової частини НОМЕР_1 , розглядаючи рапорт від 11.07.2024, будь-якого рішення щодо наявності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі п.п. «г» п.п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ не прийняв, залишивши його без реалізації.

У спірних правовідносинах відповідач як суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Доказів розгляду та прийняття рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 11.07.2024 щодо звільнення з військової служби уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, а саме: прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром (керівником), суду не надано та матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що повернення рапорту позивачу на доопрацювання, не є належним розглядом рапорту по суті, оскільки законодавством не передбачено повноважень відповідача на «повернення матеріалів на доопрацювання».

Тобто, направлення позивачу листа від 01.08.2024 не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що за обставин цієї справи має місце бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу" з прийняттям відповідного рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити .

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 11.07.2024 (вх.№6645) про звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико- соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 та пункту З частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.

3. Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 11.07.2024 (вх.№6645) про звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко