Справа № 420/17411/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.04.2024 р. №26 про відмову у призначені пенсії.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи: з 01.04.1993 р. по 30.06.1994 р.; з 05.12.1994 р. по 27.10.1995 р. та з 02.08.2000 р. по 02.04.2003 р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати позивачці пенсію з моменту досягнення пенсійного віку та довічно.

4. Судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище позивача ОСОБА_2 . 28.03.2024р. позивач звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком. 04.04.2024р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято рішення про відмову у призначенні їй пенсії №26. Причиною відмови стала відсутність необхідного страхового стажу, а саме: до страхового стажу не зараховано періоди: з 01.04.1993р. по 30.06.1994р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства про прийняття; з 05.12.1994р. по 27.10.1995р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті звільнення та наказі на звільнення; з 02.08.2000р. по 02.04.2003р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, страхований стаж позивача становить 27 років 07 місяців 16 днів. Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.04.2024р. №26 про відмову у призначені пенсії протиправним, внаслідок чого право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком є порушеним.

Позивач вказує, що починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року. Страховий стаж за період до впровадження персоніфікованого обліку обчислюється на підставі трудової книжки. Позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а. Також позивач посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, та вказує, що записи в трудовій книжці про роботу позивача у період 01.04.1993р. по 30.06.1994р. обліковцем виробничого відділу МВП «Діапазон» відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працював позивач, та відбиток печатки підприємства. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Відповідно до запису №13 трудової книжки вбачається, що позивач 01.04.1993р. була прийнята обліковцем виробничого відділу. Відповідно до запису №14 трудової книжки 30.06.1994р. позивач була звільнена за власним бажанням. Вказаний запис засвідчено печаткою МВП «Діапазон». Тобто, позивач стверджує, що з трудової книжки позивача вбачається, в якій організації вона працювала у період з 01.04.1993р. по 30.06.1994р.

Також, позивач вказує, що відповідно до запису №15 трудової книжки 05.12.1994р. позивач прийнята на посаду агента до Південного регіонального філіалу ЗАТ «Український будинок селенгу». Згідно запису №17 27.10.1995р. позивач звільнена за власним бажанням. Але, наявні виправлення в даті звільнення та наказі. Позивач стверджує, що внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів, і посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58, постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», позицію Верховного Суду в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, у постанові від 21.02.2018 рокуу справі №687/975/17, у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, у постанові від 19.12.2019 року у справі №307/541/17. Тобто, позивач вважає, що відповідач - ГУ ПФУ в Сумській області протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи з 01.04.1993р. по 30.06.1994р. та з 05.12.1994р. по 27.10.1995р.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду з 02.08.2000р. по 02.04.2003р. через відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивач зазначає, що працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. Позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду у постановах від 30.12.2021 року у справі №348/1249/17, від 11.10.2023 року у справі №340/1454/21, від 17.07.2019 року у справі №144/669/17. Тому позивач вважає, що ГУ ПФУ в Сумській області протиправно не зарахувало до її страхового стажу період роботи з 02.08.2000р. по 02.04.2003р.

Ухвалою судді від 10 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також судом витребувано від відповідачів належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.

27.06.2024р. від відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області були отримані витребувані документи.

03.07.2024р. від відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області були отримані витребувані документи.

20.06.2024р. від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, зазначивши, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 28.03.2024 про призначення пенсії за віком та надала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 02.03.1983. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, яким було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 27 років 07 місяців 15 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. № 26 від 04.04.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком і не зарахувало до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1993 по 30.06.1994, з 05.12.1994 по 27.10.1995 та з 02.08.2000 по 02.04.2003.

Відповідач вказує, що станом на 01.04.1993 порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установа та організаціях, затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, відповідно до якої у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Запис у трудовій книжці позивача від 01.04.1993 не містить найменування підприємства, куди приймається на роботу позивач. Відповідач вважає, що період роботи з 01.04.1993 по 30.06.1994 не може бути зарахованим до страхового стажу позивача. Також, відповідач вказує, що вимоги до заповнення трудової книжки у період з 05.12.1994 по 27.10.1995 були визначені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, відповідно до п. 2.10 цієї Інструкції розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. Запис про звільнення позивача з 27.10.1995 містить виправлення в графі 4 у даті наказу про звільнення та даті звільнення. Тому, відповідач вважає, що такий період не може бути зарахованим до страхового стажу.

Щодо періоду роботи позивача з 02.08.2000 по 02.04.2003 відповідач зазначив, що станом на 02.08.2000 був чинним Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788, відповідно до п. "а" ст. 3 цього Закону 1788 право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України. Відповідач вважає, що сплата страхових внесків є обов`язковою умовою для зарахування періоду роботи до страхового стажу. Проте, в індивідуальних відомостях позивача за період з 02.08.2000 по 02.04.2003 відсутня інформація про сплату страхових внесків. Тому, відповідач вважає, що правових підстав для зарахування такого періоду до страхового стажу позивача не існує.

Головне управління ПФУ в Сумській області відзив на позов не подало.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , Дошлюбне прізвище позивача Соловей, що підтверджує Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження шлюбного прізвища (а/с 17).

28.03.2024 року позивач звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком (а/с 64).

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Отже, за принципом екстериторіальності зазначену заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

04.04.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №26, в якому відповідач вказав, що причиною відмови стала відсутність необхідного страхового стажу, а саме: до страхового стажу не було зараховано періоди з 01.04.1993р. по 30.06.1994р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства про прийняття; з 05.12.1994р. по 27.10.1995р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті звільнення та наказі на звільнення; з 02.08.2000р. по 02.04.2003р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, страхований стаж позивача становить 27 рік 07 місяців 16 днів, при необхідному страховому стажі згідно ст.26 Закону № 1058 31 рік. У цьому ж рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст.26 Закону № 1058 60 років; вік заявника на дату звернення 60 років 2 дні (а/с 23).

Вважаючи протиправними незарахування до страхового стажу зазначених у рішенні періодів роботи та відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII « Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162), що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо відсутності назви підприємства при прийнятті, та виправлення в даті звільнення та наказі на звільнення у трудовій книжці позивача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є доказами для підтвердження його трудового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18), від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача ГУ ПФУ в Сумській області не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ в Сумській області протиправно відмовлено позивачу у врахуванні періодів його трудової діяльності з 01.04.1993р. по 30.06.1994р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 ; та з 05.12.1994р. по 27.10.1995р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 .

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.08.2000р. по 02.04.2003р. через відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу суд зазначає, що працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Суд зазначає, що такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.12.2021р. у справі №348/1249/17, від 11.10.2023р. по справі №340/1454/21, від 17.07.2019р. у справі №144/669/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ в Сумській області протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду її трудової діяльності з 02.08.2000р. по 02.04.2003р. згідно трудової книжки від 02.03.1983р. НОМЕР_1 ;

За викладених обставин, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.04.2024р. № 26 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, підстави для покладення зобов`язань із зарахування спірних періодів до страхового стажу та призначення пенсії позивачу на ГУ ПФУ в Одеській області відсутні, оскільки вказаний територіальний орган ПФУ не розглядав заяву позивача та не ухвалював за цією заявою рішень.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.

При цьому, суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява від 28.03.2024 року по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, і рішення про відмову приймалось саме ним, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області вчинити дії з зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи: з 01.04.1993 р. по 30.06.1994 р.; з 05.12.1994 р. по 27.10.1995 р. та з 02.08.2000 р. по 02.04.2003 р.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з моменту досягнення пенсійного віку та довічно, суд зазначає таке.

Умови призначення пенсії за віком викладені у ст.26 Закону № 1058.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058 передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Отже, після досягнення віку 60 років (після 26.03.2024 року) за наявності страхового стажу не менше 31 року позивач набуває право на пенсію за віком.

Зазначені умови призначення пенсії відповідачем не оспорювалися.

При цьому, у спірному рішенні ГУ ПФУ в Сумській області встановило, що страховий стаж позивача 27 років 7 місяців 15 днів (стаж, який відповідачем зараховано). Отже, на думку відповідача, позивачу для призначення пенсії за віком не вистачило 3 роки 4 місяці та 15 днів.

При цьому, є очевидним, що протиправно не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача періоди роботи сумарно складають понад 4 роки та 9 місяців (з 01.04.1993 р. по 30.06.1994 р. 1р. 3 міс.; з 05.12.1994 р. по 27.10.1995 р. 10 міс. 23 дні; та з 02.08.2000 р. по 02.04.2003 р. 2р. 8 міс. 1 день).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у позивача необхідного страхового стажу (не менше 31 року), а тому наявні підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно ч.2 ст.45 Закону № 1058 пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Отже, враховуючи що позивач звернулася за призначенням пенсії за віком не пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку (через два дні), наявні передбачені законом підстави для призначення їй пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (з 27.03.2024 року) довічно, згідно приписів ч.2 ст.45 Закону № 1058.

Суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком та дати, з якої така пенсія має бути призначена, оскільки позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення цього виду пенсії та звернулася до пенсійного органу за призначенням пенсії у встановлений п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058 строк.

За викладених обставин, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за можливе відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області, який був уповноважений за принципом екстериторіальності вирішувати питання призначення позивачу пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.04.1993 р. по 30.06.1994 р.; з 05.12.1994 р. по 27.10.1995 р. та з 02.08.2000 р. по 02.04.2003 р., та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2024 року довічно.

Отже, позов в частині вимог до ГУ ПФУ Сумській області підлягає задоволенню у зазначений вище спосіб.

Щодо вимоги про зобов`язання виплачувати позивачці пенсію за віком суд зауважує, що після призначення пенсії уповноваженим органом (ГУ ПФУ в Сумській області) територіальний орган ПФУ за місцем проживання позивача (ГУ ПФУ в Одеській області) здійснює відповідні нарахування та виплати.

Тобто, наразі, за відсутності рішення ГУ ПФУ в Сумській області про призначення пенсії позивачу, вимоги про її виплату Головним управлінням ПФУ в Одеській області є передчасними, і останнє прав позивача не порушувало.

Тому в цій частині вимог слід відмовити як заявленій передчасно, за відсутності порушень прав позивача Головним управлінням ПФУ в Одеській області.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.3 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати 968,96 грн (3028 грн.* 0,4 * 0,8 = 968,96 грн) пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким ухвалене протиправне рішення - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: вул.Пушкіна, буд.1, м. Суми, 40030, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м.Одеса, 65012, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.04.2024 року №26 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) періоди роботи: з 01.04.1993 р. по 30.06.1994 р.; з 05.12.1994 р. по 27.10.1995 р. та з 02.08.2000 р. по 02.04.2003 р., та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2024 року довічно.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів