Справа № 420/12554/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , В/Ч НОМЕР_3 )(код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 , третя особа Міністерство оборони України (; адреса: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони Збройних Сил України, В/Ч НОМЕР_3 ), третя особа Міністерство оборони України, у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони Збройних Сил України, В/Ч НОМЕР_3 ) щодо неприпинення дії контракту та не звільнення ОСОБА_1 за його рапортом від 15.03.2024 року, за сімейними обставинами, а саме; на підставі абз. 6. п. п. «г», п.3, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (своїм рідним дядьком);

зобов`язати Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони Збройних Сил України, В/Ч НОМЕР_3 ) розірвати контракт та звільнити ОСОБА_1 за сімейними обставинами, а саме: на підставі абз. 6. п. п. «г», п.3, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а саме за своїм рідним дядьком;

стягнути з відповідача за рахунок державних асигнувань на ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову згідно з квитанцією у сумі 1211,20 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 р. позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 23.01.2024 р. включно як військовослужбовець за контрактом. Рапортом від 15.03.2024 р. позивач звернувся з проханням про звільнення з військової служби на підставі абз. 6 п.п. «г», п.3, ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а саме за своїм рідним дядьком, зазначивши про небажання продовжувати військову службу. До рапорту долучено копії документів на підтвердження наявності таких підстав для звільнення з військової служби. Рапорт отримано та зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_2 за вх. № 1361 від 15.03.2024р. станом на час звернення до суду з цим позовом позивача усно повідомлено про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Від Міністерства оборони України надійшли пояснення, в яких зазначено, що позивач заявив вимоги до Військової частини НОМЕР_2 , а вона в особі її керівника (командира військової частини) не має прав та повноважень на розірвання контракту, який був підписаний 14.02.2023 р. від імені Міністерства оборони України Командувачем Сил територіальної оборони ЗСУ генерал-майором ОСОБА_2 та звільнення з військової служби Позивача ОСОБА_1 . Цей факт підтверджується доказами, які сам позивач надав до суду із клопотанням про їх долучення 10.06.2024 (вх. №22869/24). З наданих документів вбачається, що Військова частина НОМЕР_3 повертає на доопрацювання матеріали до подання на звільнення з лав ЗС України старшого лейтенанта ОСОБА_1 без реалізації, через відсутність підстав для звільнення. Таким чином, вбачається, що відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , у якій служить позивач, на підставі його рапорту на звільнення підготувала подання та відповідний комплект документів (на 44 аркушах) та направила до вищестоящого органу військового управління для розгляду та прийняття рішення. Тому факту протиправної бездіяльності в діях відповідача немає. Отже, Міністерство оборони України вважає, що заявлені позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту, а заявлені вимоги до відповідача: розірвати контракт та звільнити з військової служби ОСОБА_1 , не належать до його прав та повноважень, а тому не можуть бути задоволені та реалізовані відповідачем.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони Збройних Сил України, В/Ч НОМЕР_3 ).

Позивач проходить військову службу за контрактом з 23.01.2023р. у званні лейтенанта на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 3 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 .

Рапортом від 15.03.2024 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з проханням про звільнення з військової служби на підставі абз. 6 п.п. «г», п.3, ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а саме за своїм рідним дядьком, зазначивши про небажання продовжувати військову службу. До рапорту долучено копії документів на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби (а.с.14).

Рапорт зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_2 за вх. № 1361 від 15.03.2024 року (а.с.14).

Позивач зазначив, що станом на час звернення до суду з цим позовом позивача усно повідомлено про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_3 на адресу командира Військової частини НОМЕР_2 матеріали подання на звільнення ОСОБА_1 повертаються на доопрацювання без реалізації через відсутність підстав для звільнення.

Таким чином порушене позивачем питання у рапорті відповідачем не вирішувалось по суті.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до пп. 13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Саме на необхідність постійного догляду за рідним дядьком ОСОБА_3 , інвалід ІІ групи з дитинства, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд позивач просив звільнити його з військової служби з припинення контракту.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з положенням цього Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до п. 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено пп. "г" п.1, 2 ч.4, пп. "ґ" п. 2 ч. 5, пп. "г" п. 2 ч. 6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Суд звертає увагу, що у даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися і та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Пунктом 4 цієї Інструкції визначено, що Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року N 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. (пункт 7 Інструкції).

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

При цьому, пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.

Як убачається з Висновку №845 від 26.10.2023 року (а.с.37), рідний дядько позивача ОСОБА_3 потребує догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

З огляду на відсутність у наданих позивачем документах інформації про необхідність саме постійного догляду за ОСОБА_3 , суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При вирішенні справи суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 21.02.2024 по справі № 120/1909/23.

Крім того, суд зазначає, що позивач заявив вимоги до Військової частини НОМЕР_2 , а вона в особі її керівника (командира військової частини) не має прав та повноважень на припинення контракту, який був підписаний 14.02.2023р. від імені Міністерства оборони України Командувачем Сил територіальної оборони ЗСУ генерал-майором ОСОБА_2 та звільнення з військової служби ОСОБА_1 . Зазначене твердження Міністерства оборони України не спростоване позивачем. Відповідач не вчинив протиправну бездіяльність при розгляді рапорту позивача. Як установив суд, порушене позивачем питання по суті не було вирішено, подані ним документи були повернуті відповідачу на доопрацювання без реалізації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , В/Ч НОМЕР_3 ), третя особа Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.