Справа № 500/5712/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5712/24

18 листопада 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просить: скасувати податкові повідомлення-рішення №-1918-UA0042862 від 04.04.2024 та №-1918-UA0042862 від 04.04.2024 про визначення за податковий період 2024 року податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб у сумі 6597,34 грн. за земельну ділянку площею 0,7308 га та в сумі 11,47 грн. за земельну ділянку площею 0,1075 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у податковий період 2024 року позивач не є власником земельної ділянки площею 0,7308 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будівель, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,1075 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань по платежу земельний податок з фізичних осіб спірними податковими повідомленнями-рішеннями вважає протиправним, що, в свою чергу, зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що згідно з інформаційними ресурсами ДПС України (ІКС "Податковий блок/ "Облік платежів"/"Плата за землю"), у власності позивача на території Байковецької громади перебуває: земельна ділянка площею 0,7308 га з видом користування (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (села не більш як 0,25 га); земельна ділянка площею 0,1075 га з видом користування (01.03) для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га. Відтак контролюючим органом за місцем знаходження земельних ділянок 04.04.2024 визначено податкові зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб податковими повідомленнями-рішеннями № -1918-UA0042862 від 04.04.2024, яким нараховано за об`єкт для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за 2024 рік у розмірі 6597,34 грн., та № -1918-UA0042862 від 04.04.2024, яким нараховано за об`єкт для ведення особистого селянського господарства за 2024 рік у розмірі 11,47 грн. Платник податків не позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподатковуваних земельних ділянок для правильного розрахунку податку. Також позивачем не додано жодного документу на підтвердження власної позиції. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.11.2024 витребувано в Головного управління ДПС у Тернопільській області відомості про підстави, у відповідності до п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, нарахування ОСОБА_1 земельного податку податковими повідомленнями-рішення від 04.04.2024 №-1918-UA0042862 та №-1918-UA0042862 (дані державного земельного кадастру, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) тощо).

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що згідно з інформаційними ресурсами ДПС України (ІКС "Податковий блок/ "Облік платежів"/"Плата за землю"), у власності ОСОБА_1 на території Байковецької сільської територіальної громади перебуває: земельна ділянка площею 0,7308 га з видом користування (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (села не більш як 0,25 га); земельна ділянка площею 0,1075 га з видом користування (01.03) для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га.

04.04.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ -1918-UA0042862, яким нараховано позивачу податкове зобов`язання по земельному податку за об`єкт для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за 2024 рік у розмірі 6597,34 грн.,

№ -1918-UA0042862, яким нараховано позивачу податкове зобов`язання по земельному податку за об`єкт для ведення особистого селянського господарства за 2024 рік у розмірі 11,47 грн.

Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Пунктом 269.1 ст.269 ПК України визначено, що платниками плати за землю є: 269.1.1. платники земельного податку: 269.1.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.1.2. землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; 269.1.2. платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є: 270.1.1. об`єкти оподаткування земельним податком: 270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності; 270.1.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності; 270.1.1.3. земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; 270.1.2. об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 ПК України).

Пунктом 286.1 ст.286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, земельну частку (пай), відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, нарахування податку фізичним особам здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування".

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Відповідно до п.286.5 ст286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами.

З аналізу вказаних правих норм слідує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. При цьому, за відсутності подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, підставою для нарахування земельного податку є: дані державного земельного кадастру, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).

Як встановлено судом, 04.04.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ -1918-UA0042862, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2024 рік у розмірі 6597,34 грн.,

№ -1918-UA0042862, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2024 рік у розмірі 11,47 грн.

Зі змісту цих податкових повідомлень-рішень слідує, що позивачу нараховано податок на земельну ділянка площею 0,7308 га з видом користування (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (села не більш як 0,25 га) та земельну ділянка площею 0,1075 га з видом користування (01.03) для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га, що розташовані на території Байковецької сільської територіальної громади.

З метою повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, судом ухвалою від 06.11.2024 витребувано в Головного управління ДПС у Тернопільській області відомості про підстави, у відповідності до п.286.1 ст.286 ПК України, нарахування ОСОБА_1 земельного податку податковими повідомленнями-рішення від 04.04.2024 №-1918-UA0042862 та №-1918-UA0042862 (дані державного земельного кадастру, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) тощо).

Враховуючи надані сторонами пояснення та докази, судом встановлено, що підставою для нарахування земельного податку з фізичних осіб оскаржуваними податкові повідомлення-рішення слугували дані згідно з інформаційними ресурсами ДПС України (ІКС "Податковий блок/ "Облік платежів"/"Плата за землю"), відповідно до яких у власності позивача на території Байковецької сільської територіальної громади перебуває: земельна ділянка площею 0,7308 га з видом користування (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (села-не більш як 0,25 га); земельна ділянка площею 0,1075 га з видом користування (01.03) для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га.

Однак відображення цих даних у інформаційно-аналітичній базі самостійно не може слугувати підставою для визначення бази оподаткування земельним податком з фізичних осіб. Така податкова інформація носить виключно інформативний характер, а будь-яке автоматизоване співставлення чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Водночас особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Також положеннями ч.4 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку, а щодо новоствореного об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, - виключно за наявності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про такий об`єкт.

Водночас саме відповідач, як контролюючий орган, наділений повноваженнями на звернення із запитом до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин з метою отримання інформації, необхідної для обчислення і справляння плати за землю.

Суд наголошує, що межі повноважень контролюючого органу полягають у прийнятті податкового повідомлення-рішення для нарахування земельного податку, за відсутності подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України на підставі: даних державного земельного кадастру, даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), даних інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).

У свою чергу, інформації, яка б підтверджувала правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.04.2024 № -1918- НОМЕР_1 та № -1918-UA0042862, яким ОСОБА_1 нараховано податок на земельну ділянку площею 0,7308 га з видом користування (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (села - не більш як 0,25 га) та земельну ділянку площею 0,1075 га з видом користування (01.03) для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га, що розташовані на території Байковецької сільської територіальної громади, за 2024 рік відповідач суду не надав, в тому числі на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Докази того, що у спірних правовідносинах позивач є власником або землекористувачем вказаних земельних ділянок в матеріалах справи відсутні, а відтак контролюючим органом безпідставно визначено позивача платником земельного податку за ці об`єкти оподаткування.

Твердження відповідача про те, що позивач не звертався до контролюючого органу для проведення звірки земельного податку, підлягає відхиленню також, з урахуванням наступного.

Так, згідно з п.286.5 ст.286 ПК України платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

Позивач з письмовою заявою для проведення звірки даних до відповідача не звертався, проте з наведених положень вбачається, що звернення до контролюючого органу для проведення звірки даних є правом, а не обов`язком платника податків.

Більше того, не проведення звірки даних з контролюючим органом не може ставитись в вину позивача і не повинно покриватися за рахунок сплати ним податку за відсутні у його власності та користуванні об`єктів оподаткування земельним податком.

В контекст спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 зазначено, що правова процедура ("fair procedure" - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тоді як відповідачем оскаржуваними податковими повідомленнями-рішенням визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2024 рік на неналежні йому на праві власності та користування об`єкти оподаткування, що порушує права та законні інтереси позивача та зводить нанівець принцип "належного урядування" (п.п. 70, 71 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20.01.2012).

Згідно із практикою ЄСПЛ цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії" та у справі "Трґо проти Хорватії".

Отже, за сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставне визначення позивачу податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2024 рік спірними податковими повідомленнями-рішеннями 04.04.2024№ -1918- НОМЕР_1 та № -1918-UA0042862, що свідчить про невідповідність таких критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1211,20 грн. згідно квитанції №1 від 20.09.2024.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області "Ф" від 04.04.2024 № -1918-UA0042862.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області "Ф" від 04.04.2024 № -1918-UA0042862.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул.Білецька, 1, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.