Справа № 380/3744/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 рокусправа № 380/3744/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці, про визнання протиправними та скасування рішень.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Львівської митниці (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900885/2 від 16.08.2023;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/901406/2 від 28.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані таким. Під час здійснення господарської діяльності, у зв`язку з поставкою товару, ФОП ОСОБА_1 з метою митного оформлення товарів подало до Львівської митниці електроні митні декларації, відповідно до яких було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Разом з митними деклараціями в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості товару було надано документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її. Проте відповідач протиправно, на переконання позивача, здійснив коригування митної вартості ввезеного товару, що призвело до необхідності сплати різниці між сумами митних платежів та нанесено значних збитків позивачу.

Ухвалою суду від 23.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що за результатами проведеного опрацювання встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, відповідач не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Тому, посадові особи Львівської митниці під час здійснення контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та компанією «Meble VOX spolka z organiczona odpowiedzialnoscia sp. k.», Польща (продавець) 01.01.2023 укладено зовнішньоекономічний контракт постачання №UA01/01/2023, предметом якого є зобов`язання продавця здійснити продаж виробів з актуальної пропозиції у вигляді меблів, їх частин та предметів декору (Вироби) за плату їх вартості на умовах, передбачених Контрактом.

Відповідно до істотних умов контракту кожне постачання Виробів реалізовується на умовах окремої заявки, заповненої за допомогою електронної системи замовлень (Замовлення). Продавець підтверджує виконання лише підтверджених Замовлень, після чого реалізує його. Термін постачання підтвердженого Замовлення складає 30 календарних днів з дня, коли покупець сплатив 100% суми, зазначеної у факті-проформі. У разі післясплати термін поставки підтвердженого Замовлення складає 30 днів з моменту підтвердження отриманого Замовлення продавців.

Ціна Виробів узгоджується сторонами під час підписання контракту. Прайс-лист на Вироби є Додатком №1 до контракту. Ціна виробів, що замовляються, пов`язана з датою заповнення заявки на замовлення та прайс-листом, що діє в цей період.

Відповідно до істотних умов контракту постачання здійснюється на умовах EXW, «Інкотермс 2020». У ціну товару включено вартість упаковки, маркування та навантаження на складі продавця.

Кожна поставка повинна супроводжуватися інвойсом/рахунком-фактурою, специфікацією до фактури.

На виконання вказаного контракту згідно рахунку-фактури № позивач придбав в компанії «Meble VOX spolka z organiczona odpowiedzialnoscia sp. k.» 99 позицій виробів, загальною вартістю 8903,79 євро, які були доставлені продавцем на умовах EXW.

З метою митного оформлення вказаного товару 14.08.2023 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA60U6, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № від 07.08.2023; автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 07.08.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № від 07.08.2023; довідку про транспортні витрати №712 від 08.08.2023; специфікацію виробника товару № від 07.08.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA01/01/2023 від 01/01/2023; договір про перевезення №180821-1 від 18.08.2021; договір про надання послуг митного брокера №20918/016 від 01.09.2018; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA60U6 від 14.08.2023.

За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимоги в яких просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.

На виконання вимоги митного органу, позивачем додатково було надано: платіжне доручення №32JBKLN8 від 07.08.2023; рахунок за перевезення №782 від 08.08.2023; прайс-лист виробника товару №3 від 01.01.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL391010E2277984 від 08.08.2023.

За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900885/2 від 16.08.2023.

Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900885/2 обґрунтовує тим, що Львівською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки подані документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу 2ґ (стаття 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала «тов. №3 - МД №UA100130/2023/704199 від 09.08.2023р. тов. №8- №UA209230/2023/59045 від 05.06.2023р. тов. №9 - МД №UA209230/2023/83268 від 07.08.2023р. тов. №15 - №UA205140/2023/65083 від 14.08.2023р.». Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209170/2023/002842. З метою випущення товару у вільний обіг 17.08.2023 позивач (декларант) подав митну декларацію №23UA80U4, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.

На виконання вказаного контракту згідно рахунку-фактури № позивач придбав в компанії «Meble VOX spolka z organiczona odpowiedzialnoscia sp. k.» 179 позицій виробів, загальною вартістю 12983,17 євро, які були доставлені продавцем на умовах EXW.

З метою митного оформлення вказаного товару 27.12.2023 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №23UA88U3, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № від 14.12.2023; автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 14.12.2023; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT0284087 від 18.12.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № від 14.12.2023; банківські платіжні документи №33 від 06.11.2023, №33JBKLNB від 06.11.2023, №34 від 21.11.2023, №34JBKLNB від 21.11.2023; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №16 від 14.12.2023; прейскурант (прайс-лсит) виробника товару №4 від 01.01.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA01/01/2023 від 01/01/2023; договір про перевезення №16 від 14.12.2023; договір про надання послуг митного брокера №20918/016 від 01.09.2018; копію митної декларації країни відправлення № 23PL391010E3806254 від 14.12.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA88U3 від 27.12.2023.

За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимоги в яких просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.

На виконання вимоги митного органу, позивачем додатково було надано: платіжні інструкції №34JBKLNВ від 21.11.2023, №34 від 21.11.2023, №33JBKLNВ від 06.11.2023, №33 від 06.11.2023; замовлення та оплати замовлень; прейскурант (прайс-лист) виробника товару №4 від 01.01.2023; копію митної декларації країни відправлення 23PL391010E3806254 від 14.12.2023.

Також, 28.12.2023 митним органом надіслано позивачу повідомлення, відповідно до якого: «В Львівській митниці відсутня інформація щодо ідентичних товарів. Митна вартість подібних (аналогічних) товарів становить для товару №1 - 4,83 дол.США за кг., товару №4 - 4,82 дол.США за кг.».

За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/901406/2 від 28.12.2023.

Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/901406/2 обґрунтовує тим, що Львівською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки подані документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу 2б (стаття 59 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала «МД товар 1. №UA209230/2023/126066 від 01.12.2023 р., товар 4. №UA209230/2023/127157 від 06.12.2023 р.». Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209170/2023/004463. З метою випущення товару у вільний обіг 28.12.2023 позивач (декларант) подав митну декларацію №23UA28U5, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові у справі №826/17509/16 від 09.02.2021.

У випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені пунктом 2 частиною 1 статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод не застосовується у таких випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Кожен із вказаних випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).

Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із змісту статті 53 МК України висновується, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як зазначено в позовній заяві та в картках відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, на підтвердження достовірності митної вартості, що зазначена в митних деклараціях позивачем надано до кожної такої декларації:

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № від 14.12.2023; автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 14.12.2023; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT0284087 від 18.12.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № від 14.12.2023; банківські платіжні документи №33 від 06.11.2023, №33JBKLNB від 06.11.2023, №34 від 21.11.2023, №34JBKLNB від 21.11.2023; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №16 від 14.12.2023; прейскурант (прайс-лсит) виробника товару №4 від 01.01.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA01/01/2023 від 01/01/2023; договір про перевезення №16 від 14.12.2023; договір про надання послуг митного брокера №20918/016 від 01.09.2018; копію митної декларації країни відправлення № 23PL391010E3806254 від 14.12.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA88U3 від 27.12.2023;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № від 14.12.2023; автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 14.12.2023; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT0284087 від 18.12.2023; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № від 14.12.2023; банківські платіжні документи №33 від 06.11.2023, №33JBKLNB від 06.11.2023, №34 від 21.11.2023, №34JBKLNB від 21.11.2023; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №16 від 14.12.2023; прейскурант (прайс-лсит) виробника товару №4 від 01.01.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA01/01/2023 від 01/01/2023; договір про перевезення №16 від 14.12.2023; договір про надання послуг митного брокера №20918/016 від 01.09.2018; копію митної декларації країни відправлення № 23PL391010E3806254 від 14.12.2023; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA88U3 від 27.12.2023.

Крім цього, на виконання вимог митного органу, позивачем додатково було надано пояснення з підтверджуючими документами, серед яких, платіжне доручення №32JBKLN8 від 07.08.2023; рахунок за перевезення №782 від 08.08.2023; прайс-лист виробника товару №3 від 01.01.2023; копію митної декларації країни відправлення №23PL391010E2277984 від 08.08.2023; №34JBKLNВ від 21.11.2023, №34 від 21.11.2023, №33JBKLNВ від 06.11.2023, №33 від 06.11.2023; замовлення та оплати замовлень; прейскурант (прайс-лист) виробника товару №4 від 01.01.2023; копію митної декларації країни відправлення 23PL391010E3806254 від 14.12.2023.

З огляду на викладене, слід зробити висновок, що декларантом до митного оформлення надано всі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Втім, як встановлено зі змісту оскаржених рішень, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки, як стверджує відповідач, заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Тому, відповідач надіслав декларанту вимогу про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У контексті зазначеного варто зауважити, що частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, витребування документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України можливе у випадку наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №809/946/17.

У пункті 2 частини 4 статті 54 МК України вказано, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність вказаних у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Відповідач витребував визначені у статті 53 Митного кодексу України документи та не надав доказів того, що подані позивачем документи для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації. Натомість відповідач прийняв оскаржені рішення у зв`язку із неподанням декларантом всіх витребуваних у нього документів.

Водночас надані декларанту електронні повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями пункту 2 частини 4 статті 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Відповідач в обґрунтування розбіжностей у долучених позивачем до митної декларації №23UA60U6 документах зазначає таке.

Щодо твердження відповідача, що до митного оформлення відповідно до поданих документів умовами поставки відповідно «ІНКОТЕРМС є EXW», відповідно розрахунку, декларантом можливо додані не всі витрати у країні відправлення.

Відповідно до істотних умов зовнішньоекономічного контракту №UA01/01/2023 постачання здійснюється на умовах EXW, «Інкотермс 2020». У ціну товару включено вартість упаковки, маркування та навантаження на складі продавця.

Згідно з Інкотермс-2020 постачання на умовах EXW означає, що товар і всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця у момент самовивозу зі складу продавця або іншого обумовленого місця. З цієї миті зобов`язання продавця за постачанням вважаються виконаними. Вантаж вважається поставленим продавцем під час його передачі покупцю на території продавця або в іншому визначеному місці (наприклад, на фабриці, на заводі, складі тощо), і це визначене місце може бути або може не бути приміщенням продавця.

Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент, коли він надає товари у розпорядження покупця на території продавця або в іншому визначеному місці (згідно з укладеним контрактом - місто Чаркнів, Польща).

Водночас імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Суд зазначає, що відповідач у рішенні про коригування митної вартості товару, яке оскаржується, послався на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599. Проте вказаний наказ регулює правила заповнення декларації митної вартості та містить таке формулювання: «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту».

Таким чином, наказ Міністерства фінансів України №599 лише визначає можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

При цьому позивачем, на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, були надані: автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 07.08.2023; рахунок за перевезення №782 від 08.08.2023; довідку про транспортні витрати №712 від 08.08.2023; договір про перевезення №180821-1 від 18.08.2021.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність вказаних у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Однак у спірному рішенні митний орган лише виклав припущення про те, що позивачем можливо не додані всі витрати в країні відправлення та не конкретизовано які саме витрати не включені до заявленої митної вартості виробів.

Суд звертає увагу відповідача, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 27.04.2020 у справі №140/804/19, від 11.06.2020 у справі №815/5464/16, від 30.04.2020 у справі №820/231/16, від 19.03.2020 у справі №808/4127/15.

Також суд встановив, що страхування товару не здійснювалося. Отже, за відсутності страхування товару і витрат на страхування немає, такі документи не могли бути подані відповідачу.

Таким чином, суд зазначає, що надані позивачем документи містять необхідну інформацію стосовно вартості перевезення вантажу, а тому висновку митного органу щодо можливого не врахування всіх витрат у країні відправлення є необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача, що в CMR № від 07.08.2023 в графі 16 відсутній штамп перевізника, що є порушенням вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956).

Відповідно до статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956) вантажна накладна містить такі дані: а) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; е) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; д) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно з положеннями Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: а) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; с) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; е) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; д) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Згідно з частиною 1 статті 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956) вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Отже, відповідно до викладених положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи.

Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).

Водночас у графі 22 CMR наявна інформація про перевізника. При цьому, факт проставлення або непроставлення підпису та/або штампу відправника та перевізника товару чи незаповнення граф 22, 23 та 16 жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару.

Отже, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Відповідач в обґрунтування розбіжностей у долучених позивачем до митної декларації №23UA88U3 документах зазначає таке.

Щодо твердження відповідача, що до митного оформлення відповідно до поданих документів умовами поставки відповідно «ІНКОТЕРМС є EXW», відповідно розрахунку, декларантом можливо додані не всі витрати у країні відправлення.

Відповідно до істотних умов зовнішньоекономічного контракту №UA01/01/2023 постачання здійснюється на умовах EXW, «Інкотермс 2020». У ціну товару включено вартість упаковки, маркування та навантаження на складі продавця.

Згідно з Інкотермс-2020 постачання на умовах EXW означає, що товар і всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця у момент самовивозу зі складу продавця або іншого обумовленого місця. З цієї миті зобов`язання продавця за постачанням вважаються виконаними. Вантаж вважається поставленим продавцем під час його передачі покупцю на території продавця або в іншому визначеному місці (наприклад, на фабриці, на заводі, складі тощо), і це визначене місце може бути або може не бути приміщенням продавця.

Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент, коли він надає товари у розпорядження покупця на території продавця або в іншому визначеному місці (згідно з укладеним контрактом - місто Чаркнів, Польща).

Водночас імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Суд зазначає, що відповідач у рішенні про коригування митної вартості товару, яке оскаржується, послався на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599. Проте вказаний наказ регулює правила заповнення декларації митної вартості та містить таке формулювання: «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту».

Таким чином, наказ Міністерства фінансів України №599 лише визначає можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

При цьому позивачем, на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, були надані: автотранспортну накладну (Road consignment note) № від 14.12.2023; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №16 від 14.12.2023; договір про перевезення №16 від 14.12.2023.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність вказаних у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Однак у спірному рішенні митний орган лише виклав припущення про те, що позивачем можливо не додані всі витрати в країні відправлення та не конкретизовано які саме витрати не включені до заявленої митної вартості виробів.

Також суд встановив, що страхування товару не здійснювалося. Отже, за відсутності страхування товару і витрат на страхування немає, такі документи не могли бути подані відповідачу.

Таким чином, суд зазначає, що надані позивачем документи містять необхідну інформацію стосовно вартості перевезення вантажу, а тому висновку митного органу щодо можливого не врахування всіх витрат у країні відправлення є необґрунтованими.

Щодо покликань відповідача відповідно до відомостей онлайн ресурсу «карти Гугл» найкоротші відстані між населеними пунктами складають: Чарнкув-Корчова - 772 км, Краківець-Городок-Львів - 100 км. Заявлені витрати (згідно з рахунком на транспортне перевезення від 14.12.2023 №16) на відтинку Чарнкув-Корчова (міжнародне автоперевезенні за межами державного кордону України) складають - 70000,00 грн., Краківець-Городок-Львів (міжнародне автоперевезення по території України) 38000,00 грн. Тобто, за кордоном маршрут перевезення майже в 7,7 раз довший, ніж після кордону, проте витрати на перевезення за кордоном лише в 1,8 рази перевищують витрати після кордону.

Суд встановив, що Експедитором ФОП ОСОБА_2 на підставі договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг №16 від 14.12.2023 був зобов`язаний надати позивачу послуги з завантаження, розвантаження автомобіля, належно оформити супровідні документи та вчасно надати автомобіль і доставити до місця розвантаження в обумовлений строк. Маршрут визначений у договорі: Чарнува (Польща) Львів (Україна); ціна перевезення визначена в сумі 120000,00 грн. (по перерахунку). Додатково визначено «замитнення» перехід Краковець. За надання послуг виставлено рахунок №16 від 14.12.2023, відповідно до якого: перевезення Чарнкув ПП Корчова 70000,00 грн.; перевезення ПП Краковець Львів 38000,00 грн.; навантажувальні роботи 1800,00 грн.; транспортно-експедиційні послуги 10200,00 грн. Вказані витрати підтверджуються довідкою про транспортно-експедиційні витрати №16 від 14.12.2023.

Тобто, позивач не здійснював перевезення вантажу самостійно, оплатив по факту виставлений Експедитором рахунок та немає відношення до господарської діяльності Експедитора, а відповідно безпосередньо не впливав на сам розрахунок послуг, наданих Експедитором, а оплатив його на виконання умов Договору.

Поряд з тим, Верховний суд у постанові від 20.02.2018 у справі №803/1366/16 вказав на те, що оскільки позивач самостійно перевезення товару не здійснював, оплатив по факту виставлений перевізником рахунок та немає відношення до господарської діяльності перевізника, суд не бере до уваги твердження відповідача про можливе заниження транспортних витрат до кордону України і як наслідок заниження ціни товару.

Визначення митна вартість в розумінні положень МКУ включає в себе ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 статті 58 МК України.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у статті 58 МК України (частина 11 статті 58).

Слід зауважити, що витрати позивача на перевезення здійснені відповідно до умов договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг №16 від 14.12.2023, підтверджуються рахунком Експедитора №16 від 14.12.2023, довідкою про транспортно-експедиційні витрати №16 від 14.12.2023 та відповідно на підставі цих документів здійснено розрахунок митної вартості товарів в частині витрат на перевезення.

Щодо покликань відповідача про ненадання до митного органу заявки на перевезення.

Суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Також варто зауважити, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до договору.

Окрім того, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 такий не визначає жодних заявок серед документів, що обґрунтовують транспортні витрати.

Відповідачем не обґрунтовано яким чином надання заявки на перевезення вплине на заявлені митну вартість або складові такої вартості.

Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 вказано, що «серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість», тому вимога про її надання є безпідставною».

Щодо висновків відповідача про ненадання позивачем фактури-проформи.

Суд критично оцінює такі покликання відповідача, оскільки відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209170/2023/004463 позивач надав митному органу рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № від 14.12.2023.

Згідно поданих документів позивач придбав товар за контрактом купівлі-продажу. Остаточна ціна, яка підлягає сплаті, зазначається у рахунку-фактурі (інвойсі), який був долучений декларантом до митного оформлення виробів та за яким проводились оплати за товар. У замовленні або ж рахунку-проформі може міститися лише інформація про кількість, асортимент товару чи попередню ціну товару, який замовляє фізична особа підприємець (юридична особа).

При цьому, згідно з частиною 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Щодо покликань відповідача про те, що наданий позивачем прайс-лист суперечить суті прайс-листа.

Суд зазначає, що з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності митним органам заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.01.2018 у справі №К/9901/2542/18. У постанові Верховний Суд зазначив: «До переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, а також розрахунок ціни (калькуляція). Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, умов поставки, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі умови поставки».

Жодним нормативно-правовим актом не встановлено затвердженої форми, змісту чи вимог до прайс-листа. Законодавчої дефініції «прайс-лист» у законодавстві не існує, а відтак вимог до її оформлення також нема, твердження відповідача про невідповідність вимог до прайс-листа безпідставне. У вимозі митного органу не зазначається чи ця комерційна пропозиція повинна стосуватися необмеженого кола осіб, чи покупця. У даному випадку контрагент направив позивачу прайс-лист, який містить усю необхідну інформацію щодо цін на товари за власним зразком, та який був наданий до митного контролю.

Тому, вказана обставина не може слугувати підставою для прийняття оскарженого рішення. Більш того, прайс-лист не є обов`язковим документом, який в розумінні норм Митного кодексу України визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Крім того, відповідач в спірному рішенні вказує про те, в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, яка зазначена в інвойсах, що був поданий до митного оформлення

З цього приводу суд зазначає, що експортна декларація це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.

При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів. Тому розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою не може бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Також суд звертає увагу на те, що митна декларація країни відправлення за змістом частини 2 статті 53 МК України не є основним документом, який підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Крім того, суд зазначає, що за результатом проведеної консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу вказано про неможливість визначення митної вартості згідно з статтями 59-63 МК України. Митна вартість товару за першою митною декларацією визначена за резервним методом згідно статті 64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості слугувала: «тов. №3 - МД №UA100130/2023/704199 від 09.08.2023р. тов. №8- №UA209230/2023/59045 від 05.06.2023р. тов. №9 - МД №UA209230/2023/83268 від 07.08.2023р. тов. №15 - №UA205140/2023/65083 від 14.08.2023р.».

Митна вартість товару за другою митною декларацією визначена за другорядним методом згідно статті 59 МК України. За основу для обрахунку митної вартості слугувала: «МД товар 1. №UA209230/2023/126066 від 01.12.2023 р., товар 4. №UA209230/2023/127157 від 06.12.2023 р.».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020 в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Однак відповідачем у рішенні не зазначено конкретної інформації та критеріїв, за якими він порівнював відповідний товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо).

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Суд зазначає, що неправомірним є коригування митної вартості товару, якщо виявлені розбіжності не спричинили неповноту або недостовірність відомостей про митну вартість відповідного товару. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 20.03.2020 у справі №480/4423/18.

З викладеного висновується, що відповідачем не визначено встановлення під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах які вплинули на ціну товару та не конкретизовано яким саме чином зв`язок між позивачем та продавцем товару вплинув на визначення митної вартості.

Суд окрім іншого враховує, що митний орган повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 3 статті 53 МК України).

В оскаржених рішеннях відповідач не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

З урахуванням викладеного суд висновує, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, водночас відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900885/2, №UA209000/2023/901406/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому, такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та протиправність рішення відповідача. Отже, позов необхідно задовольнити повністю.

Судовий збір відповідно до частини 1 статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900885/2 від 16.08.2023.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/901406/2 від 28.12.2023.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т.,1; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович