Справа № 580/4053/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року справа № 580/4053/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шапошник Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , який з 22.04.2022 вважається безвісті зниклим;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення ОСОБА_2 , який з 22.04.2022 вважається безвісті зниклим.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 30.05.2023 вона звернулася до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй належної частини грошового забезпечення, як особі, що фактично проживала разом та перебувала на утриманні ОСОБА_2 , який безвісті зник з 22 квітня 2022 року та надала копії, наявних документів. Листом військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2023 відмовлено в задоволені заяви та повідомлено, що відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Цивільна дружина не є членом сім`ї, на яку розповсюджується дія даної постанови.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в своїй позовній заяві позивач зазначає, що 30.05.2023 вона зверталася до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй належної частини грошового забезпечення, як особі, що фактично проживала разом та перебувала на утриманні ОСОБА_2 на що була надана відповідь про відмову так, як офіційно не перебували в шлюбі та не надала рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При наданні відповіді на заяву ОСОБА_1 військова частини НОМЕР_1 керувалася вимогам чинного законодавства а саме п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовці, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», в саме виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: першочергово дружині(чоловіку), лише в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Представники позивача та представник відповідача у судове засідання не прибули. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі.

В силу положень ст. 205 КАС України підстав для відкладення не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 26.05.2022 на ім`я ОСОБА_1 було направлено сповіщення про те, що ОСОБА_2 , який 22.04.2022, після вогневого зіткнення з противником рахується безвісно зниклим.

30.05.2023 позивач звернулася до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй належної частини грошового забезпечення, як особі, що фактично проживала разом та перебувала на утриманні ОСОБА_2 , який безвісті зник з 22 квітня 2022 року та надала копії, наявних документів.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2023 позивачу відмовлено в задоволені заяви та повідомлено, що відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Цивільна дружина не є членом сім`ї, на яку розповсюджується дія даної постанови.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , який безвісти зник з 22 квітня 2022 року, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 17 квітня 2009 року по 22 квітня 2022 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2023 у справі № 703/3973/22, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 17 квітня 2009 року по 22 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який безвісти зник 22 квітня 2022 року.

У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 квітня 2009 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю по день зникнення останнього - 22 квітня 2022 року. Були пов`язанні спільним побутом, який ґрунтувався на спільному бюджеті, що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією довідки виданої виконкомом Березняківської сільської ради Черкаського району Черкаської області №02-30/893 від 17 листопада 2022 року та показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Позивач в позові зазначає, що ОСОБА_2 фактично утримував сім`ю, на його утриманні й перебувала позивачка.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 №2011 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011), в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок №884).

Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що виплата здійснюється саме, з дня зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), а не за повний місяць, в якому військовослужбовець зник безвісти.

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Як вже зазначено вище, позивач 30.05.2023 звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй належної частини грошового забезпечення, як особі, що фактично проживала разом та перебувала на утриманні ОСОБА_2 , який безвісті зник з 22 квітня 2022 року.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2023 позивачу відмовлено в задоволені заяви та повідомлено, що відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Цивільна дружина не є членом сім`ї, на яку розповсюджується дія даної постанови.

Як вказано вище, і приписи частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII, і приписи пункту 7 Порядку № 884 конкретизують коло осіб сім`ї військовослужбовця, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зокрема, це - дружина зниклого безвісті військовослужбовця.

Відповідно до частин першої-другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Поняття шлюбу встановлено статтею 21 Сімейного кодексу України.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, фактичне спільне проживання чоловіка та жінки не є шлюбом, тому приписи частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII, і приписи пункту 7 Порядку № 884, які мають імперативний характер в частині визначення кола осіб сім`ї військовослужбовця, не підлягають розширеному тлумаченню і не розповсюджуються на позивача.

Матеріалами справи також не підтверджено, що позивач перебувала на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 .

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій відповідача в частині відмови у виплаті позивачу грошового утримання безвісті зниклого військовослужбовця, який є особою, що проживав без реєстрації шлюбу однією сім`єю з позивачкою та через відсутність встановленого факту утримання її безвісті зниклим військовослужбовцем, а отже і підстав для задоволення позовних вимог.

На виконання частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що незважаючи на встановлену вказаною нормою презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку, встановленого частиною 1 статті 77 КАС України, довести належними та достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначені обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА