Справа № 420/20952/24
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову щодо звільнення оператора - радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса на підставі поданого рапорту від 07.05.2024року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить:

визнати неправомірною відмову військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення оператора-радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса ОСОБА_1 на підставі поданого рапорту від 07.05.2024 року;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення оператора-радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Ухвалою суду від 04.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху, а також надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів уточненого позову із зазначенням належного відповідача, конкретно зазначити зміст позовних вимог з урахуванням положень ч.1 ст.5 КАС України.

08.07.2024 року (вх. ЕС/27882/24) представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків, а саме уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 10.07.2024 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

29.07.2024 року (вх. №ЕС/30959/24) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України.

07.05.2024 року позивач подав рапорт, в якому просив звільнити його, оператора-радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Однак, 04.06.2024 року відповідачем відмолено в задоволенні рапорту, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 . ОСОБА_2 має дочок:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис 5800 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис No 3981 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Згідно довідки №158 від 11.03.2024 року, Акту обстеження умов проживання №13 від 11.03.2024 року Виконавчого комітету Визирської сільської ради за адресою: село Зоря Труда, вул. Молодіжна, буд. 18, ОСОБА_1 має наступний склад сім`ї:

Дружина - ОСОБА_2 , 1990 року народження;

Донька дружини - ОСОБА_6 , 2013 року народження;

Донька дружини - ОСОБА_5 , 2017 року народження.

Відповідно до Довідки про неотримання аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) No 118956 від 18.10.2023 виданої громадянці ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у тому що, на виконанні у Відділі ДВС знаходиться виконавчий лист No 496/4943/22 виданий 16.02.2023 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 07.09.2018 до досягнення її повноліття та виконавчий лист No 523/12349/18 від 16.01.2019 року виданий Суворовським районним судом про стягнення з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000,00 грн.,щомісячно, проте не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.09.2018 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а саме 26.04.2031 року. За період з 30.03.2023 по 30.03.2023 року боржником аліменти на користь стягувача через відділ ДВС не сплачувались.

Відповідно до Довідки про неотримання аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) No 57910 від 08.03.2024 виданої громадянці ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у тому що, на виконанні у Відділі ДВС знаходиться виконавчий лист No 496/4943/22 виданий 16.02.2023 року Біляіївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 07.09.2018 до досягнення її повноліття та виконавчий лист No 523/12349/18 від 16.01.2019 року виданий Суворовським раийонним судом про стягнення з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000,00 грн.,щомісячно, проте не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.09.2018 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а саме 26.04.2031 року. За період з 01.09.2023 по 01.03.2024 року боржником аліменти на користь стягувача через відділ ДВС не сплачувались.

Відповідно до Довідки про неотримання аліментів Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиціі (м. Одеса) No 83448 від 01.05.2024, виданої громадянці ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у тому що, на виконанні у Відділі ДВС знаходиться виконавчий лист No 496/4943/22 виданий 16.02.2023 року Біляіївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 07.09.2018 до досягнення її повноліття та виконавчий лист No 523/12349/18 від 16.01.2019 року виданий Суворовським районним судом про стягнення з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000,00 грн.,щомісячно, проте не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.09.2018 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а саме 26.04.2031 року.

За період з 01.10.2023 по 01.04.2024 року боржником аліменти на користь стягувача через відділ ДВС не сплачувались.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_10 серії 1-ЖД No 770512 від 28 лютого 2024 року, актовий запис No 155 Южненським міським відділом державної реєстраціі актів цивільного стану Головного територіального управління юстиціі в Одеські області Бондаренко Василь Володимирович записаний батьком. Утримання ОСОБА_1 передбачено Договором про сплату аліментів серіії НСР No 050095.

Відповідно до п. 1.1 Договору про сплату аліментів сторонами встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (повторне свідоцтво про народження серіії НОМЕР_6 від 28 лютого 2024 року, актовий запис No 155 Южненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

07.05.2024 року позивач подав рапорт, в якому просив звільнити його, оператора-радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, однак, 04.06.2024 року відповідачем відмолено в задоволенні рапорту.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан, який триває по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.23 Закону України Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У відповідності до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (додаток №5 до Постанови №560) документами , що підтверджують право на відстрочку,є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

В свою чергу, виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України, якою визначено поняття "сім`ї", можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 03.06.1999 №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну "член сім`ї": членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін "сім`я" означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із рапортом про звільнення, позивачем було подано наступні документи:

Нотаріальна копія паспорта ОСОБА_1 , Нотаріальна копія РНОКПП ОСОБА_1 , Нотаріальна копія паспорта ОСОБА_2 , Нотаріальна копія РНОКПП ОСОБА_2 , Нотаріальна копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , Нотаріальна копія свідоцтва про народження серії. НОМЕР_8 ОСОБА_6 , Нотаріальна копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ОСОБА_5 , Нотаріальна копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ОСОБА_10 , Нотаріальну копію заяви ОСОБА_11 , Нотаріальну копію заяви ОСОБА_2 , Нотаріальну копію Договору про сплату аліментів, Нотаріальну копію Довідки про склад сім`ї № 158 від 11.03.2024, Нотаріальну копію довідки № 83448 від 01.05.2024 про неотримання аліментів, Копія акта обстеження умов проживання.

В позовній заяві позивач зазначає, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ (далі - Закон № 2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону № 2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої - третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В площині норм Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема спірне питання стосується обов`язку вітчима утримувати неповнолітнього пасинка.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у ст.ст.14, 15 СК України.

Так, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У той же час, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України унормовано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому, якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Водночас, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно з частиною 1 статті 260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як "батько", "мати", "дитина", "вітчим", "пасинок", "усиновлений", "усиновитель". Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.

Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), має право на участь у вихованні її двох дітей, при цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Втім, згідно свідоцтв про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_9 , актовий запис 5800 Одеського міського відділення державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упаравління юстиції в Одеській області та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_8 , актовий запис №3981 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, батьком зазначених дітей є ОСОБА_8 , доказів позбавлення батька вказаних 2-х дітей батьківських прав та усиновлення дітей позивачем матеріали справи не містять.

В свою чергу, надана позивачем довідка виконкому Визирської сільської ради про склад сім`ї тільки підтверджує факт спільного проживання, а не факт утримання позивачем дітей дружини. Водночас, сам факт проживання однією сім`єю про такі обставини не свідчить.

Суд зазначає, що вітчим має своїм обов`язком утримувати пасинків, які з ним проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Звідси вбачається, що вітчим вважається таким, що зобов`язаний утримувати падчерку за сукупності таких умов: - пасинок проживає разом із вітчимом; - пасинок немає родичів першої та другої лінії кровного споріднення або ж ці особи не можуть надавати пасинку утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати "утриманням", бо "утримання", це не "право", а безальтернативний та імперативно визначений "обов`язок" батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Також пасинки у спірному випадку не можуть вимагати у вітчима забезпечення їх утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений.

Якщо мати дитини (пасинка) вбачає у поведінці свого колишнього чоловіка (батька дитини) ознаки, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою. Крім того, у випадку позбавлення батька батьківських прав така дитина, за згоди самої ж дитини, може бути усиновлена. Вітчим у даному разі матиме право на усиновлення такої дитини. І лише після усиновлення, усиновлювач зобов`язаний утримувати неповнолітніх усиновлених дітей.

Таким чином, враховуючи викладені висновки, суд вважає, що спірне рішення відповідача є правомірним, оскільки позивач не надав достатніх доказів на підтвердження факту перебування на утриманні останнього трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, також встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову щодо звільнення оператора - радіотелефоніста розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 матроса на підставі поданого рапорту від 07.05.2024року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2024 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.