Справа № 380/10791/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Савка Тарас Володимирович, звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати п. 16 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом від 19.04.2024 №35/975;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності згідно з пункт «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2011 році позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби. В подальшому позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з формулюванням «пов`язана із захистом Батьківщини», що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №602145 від 10.12.2021. У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше призначена інвалідність (2011 рік) в сумі 238 542 грн. Не погоджується із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка оформлена протоколом від 19.04.2024 №35/975, оскільки така не відповідає вимогам статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20.12.1991 № 2011-XII. Стверджує, що розмір призначеної одноразової грошової допомоги мав би обчислюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому після переогляду позивача встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок вже не травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, як у 2011 році, а внаслідок іншого захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто розмір одноразової грошової допомоги мав би обчислюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2021 року (рік встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок іншого захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини). Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975). Згідно із пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права в разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. За приписами підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, пункт 6 Порядку № 975 визначає кратність розміру одноразової грошової допомоги в залежності від ступеня втрати працездатності та у сукупності із пунктом 3 цього Порядку передбачає, що розрахункова величина прожиткового мінімуму визначається відповідним законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. Отже, сума одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення вищої групи інвалідності залежить від ступеня інвалідності та розміру прожиткового мінімуму станом на дату первинного встановлення інвалідності. Оскільки позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено у 2011 році, а ІІ групу інвалідності встановлено під час повторного огляду у 2021 році, то до розрахунку взято прожитковий мінімум 941 грн, а сума допомоги становить 282 300 грн. Позивачу було раніше здійснено виплату у зв`язку з ІІІ групою інвалідності в сумі 43 758,00 грн, тому сума до виплати становить 238 542,00 грн. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 24.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 13.06.2024 (вх. №45034) подано відзив на позовну заяву та 16.09.2024 (вх. №68944) додаткові пояснення по справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в різних військових частинах, звідки був звільнений 05.03.2021.

В подальшому позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) серії 10 ААВ №535056 від 13.04.2011 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, пов`язану із виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки, виданої в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.12.2023 №11/216, 25.05.2011 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 43 758 (сорок три тисячі сімсот п`ятдесят вісім) грн відповідно до встановленої ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ №602145 від 10.12.2021 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язаною із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 25.08.2023 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІ групи, пов`язаною із захистом Батьківщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 06.09.2023 №С/14336 повідомив про право ОСОБА_1 на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі різниці між 300-кратним прожитковим мінімумом, встановленим законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому вперше встановлено інвалідність (2011) та раніше отриманою сумою ОГД.

Згідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.04.2024 №35/975, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975 старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , звільненому 05.03.2021, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на підставі довідки МСЕК серії 12AAB № 602145 від 10.12.2021, призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2011), в сумі 238 542 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок дві) грн, з урахування раніше виплаченої суми. Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 №11/216 від 22.12.2023 ОСОБА_2 отримав одноразову грошову допомогу в сумі 43 758 (сорок три тисячі сімсот п`ятдесят вісім) грн.

Вважаючи дії відповідача щодо призначення одноразової грошової допомоги розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2011 року протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Стаття 40 Закону № 2232-ХІІ визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до приписів частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, законодавець виділяє три групи соціальних ризиків, з настанням яких виникає право відповідних категорій осіб на виплату одноразової грошової допомоги, а саме:

загибель (смерть) - пункти 1-3 частини другої статті 16 Закону;

інвалідність - пункти 4-6 частини другої статті 16 Закону;

втрата працездатності без встановлення інвалідності - пункти 7-9 частини другої статті 16 Закону.

Одночасно, приписами частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачена можливість виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі (з урахуванням раніше виплаченої суми), якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Щодо розміру одноразової грошової допомоги у разі встановлення групи інвалідності, то згідно з частиною 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

За приписами підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, пункт 6 Порядку № 975 визначає кратність розміру одноразової грошової допомоги в залежності від ступеня втрати працездатності та у сукупності із пунктом 3 цього Порядку передбачає, що розрахункова величина прожиткового мінімуму визначається відповідним законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

За такого правового регулювання, Верховний Суд у постанові від 08.05.2024 у справі №240/17749/24 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що сума одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення вищої групи інвалідності залежить від ступеня інвалідності та розміру прожиткового мінімуму станом на дату первинного встановлення інвалідності та наголосив, що однакове визначення розрахункової величини прожиткового мінімуму на момент первинного встановлення групи інвалідності та зміни групи інвалідності законодавець пов`язує з однією подією - первинне встановлення інвалідності.

За такої правової конструкції, визначення вищої групи інвалідності при повторному (черговому) огляді не змінює розрахункову величину прожиткового мінімуму.

Правовий висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 08.05.2024 у справі №240/17749/24, є релевантним для застосування при розгляді цієї справи.

Доводи позивача про протиправність призначення відповідачем одноразової грошової допомоги розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2011 року, полягають у тому, що групи інвалідності йому були встановлені внаслідок різних ушкоджень здоров`я, а саме ІІІ група внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, ІІ група внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Системний аналіз законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить про помилковість таких доводів позивача, оскільки законодавець не ставить у залежність визначення розміру одноразової грошової допомоги з причиною встановлення вищої групи інвалідності, вказуючи про наявність у особи права на отримання такої допомоги у разі інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірному рішенню комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відповідач при його прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством та Конституцією України, таке рішення відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям, а отже є законним.

Висновок суду про законність спірного рішення унеможливлює скасування такого, тому перша позовна вимога не підлягає до задоволення.

Друга позовна вимога є похідною від першої і також не підлягає до задоволення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та мотиви суду щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 292-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (пр-т. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 81656, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома