Справа № 580/10351/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11 листопада 2024 року справа № 580/10351/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

21.10.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому грошового забезпечення за період з 03.12.2022 до 20.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704);

зобов`язання відповідача здійснити йому перерахунок грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу з 03.12.2022 до 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 - 2481 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704 та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

стягнення з відповідача на його користь грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу з 03.12.2022 до 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 - 2481 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704 та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу з 01.01.2023 до 20.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 - 2684 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704 та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

стягнення з відповідача на його користь грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), інших виплати, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 до 20.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 - 2684 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704 та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходив військову службу у відповідача та з 31.08.2024 виключений зі списків особового складу Льотно-випробувального комплексу. Грошове забезпечення за вказаний вище період служби відповідач виплатив невірно. Вважає, що така бездіяльність відповідача суперечать нормам чинного законодавства. 04.10.2024 представник позивача звернувся запитом до відповідача щодо отримання інформації. Відповідач надав інформаційну довідку від 05.10.2024 та копії карток особового рахунку за 2022-2023 роки, з яких установив, що розрахунок грошового забезпечення за спірний період відповідач здійснив з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 1762 грн.

Ознайомившись із матеріалами позову, виявлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають відкриттю провадження у справі. У зв`язку з цим ухвалою від 28 жовтня 2024 року суд залишив її без руху.

06.11.2024 на адресу суду надійшла заява вх.№ 52021/24 (далі Заява) позивача, в якій зазначив, що не погоджується зі вказаною вище ухвалою суду. Копії карток особового рахунку за 2022-2024 роки та інформаційну довідку №7788 від відповідача отримав 05.10.2024 і долучив до позовної заяви. Позовну заяву надіслав до суду 19.10.2024. Оскільки позовні вимоги стосуються не нарахування та не виплати грошового забезпечення за період з 03.12.2022 до 20.052023, охоплені періодом до 01.07.2023, тобто під час дії ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції, якою строк звернення працівника до суду не обмежувався, вважає, що звернувся до суду в межах процесуального строку. Стверджує, що строки, визначенні ст.233 Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню з 01.07.2023. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 27.04.2023 у справі №420/14777/22, від 30.11.2023 у справі №160/759/23, від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 28.09.2023 у справі №140/2168/23 та ін, а також на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №580/7812/24.

Оцінивши доводи Заяви, суд дійшов висновку, що виявлені судом недоліки позову не усунені, наявні перешкоди для відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас у ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в редакції, чинній до змін, внесених згідно з Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Тобто, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, на які позивач посилався у Заяві.

Неоднаковий підхід до обчислення процесуального строку звернення до суду для осіб, які звертаюся в один проміжок часу з аналогічним предметом спору до того ж відповідача, свідчитиме про дискримінаційний та упереджений розгляд справи, що в умовах справедливого судочинства не допустиме. Так, ст.24 Конституції України встановлює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частина 3 ст.3 КАС України приписує, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. То ж для звернення позивача до суду застосовується чиниий на момент подання позовної заяви закон щодо обчислення строків.

У вказаному контексті суд акцентує, що суми коштів, які належать особі при звільненні, не є ідентичними поняттю щомісячне грошове забезпечення.

Оскільки грошове забезпечення позивача виплачене щомісячно, про всі складові він міг дізнатися кожного наступного місяця відпрацьованої служби. Про складові грошового забезпечення, які підлягають виплати під час звільнення - з дати ознайомлення з наказом про звільнення та/або отримання цих коштів. Суд урахував, що предмет спору стосується грошового забезпечення позивача, яке виплачувалося йому щомісячно, за спірний період з 03.12.2022 до 20.05.2023. Наказ про звільнення їх не визначав, регулюючи відповідні види грошового забезпечення за інші періоди. Тому протягом 3 місяців з дати кожного його отримання позивач мав право звернутися з позовом щодо вірного його розрахунку. Доводи у Заяві позивача про те, що він звернувся до суду в межах процесуального строку з дня 05.10.2024 отримання ним від відповідача копій карток особового рахунку за 2022-2024 роки та інформаційної довідки №7788 необґрунтовані та не враховані судом.

Адвокатським запитом про надання документів щодо позивача представник звертався 24.09.2024. Доказів звернення раніше вказаної дати не додані. Отже, лише з 24.09.2024 позивач через свого представника почав вчиняти активні дії щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 03.12.2022 до 20.05.2023. До вказаної дати позивач не вчиняв дій щодо реалізації свого права на отримання зазначеного вище грошового забезпечення. Таким чином не врахував, що обчислення процесуальних строків відбувається не лише з часу, коди дізнався, а й коли міг дізнатися про порушення своїх прав.

В ухвалі про залишення позову без руху суд роз`яснив позивачу щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду зі вказаним вище позовом та обов`язку надати суду заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, викласти доводи щодо поважності тому причин і надати докази.

Позивач у Заяві не вказав жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду. Натомість її зміст полягає виключно в не погодженні з висновками суду та власне помилкове твердження позивача, що строк звернення до суду позивач не пропустив.

Щодо висновків, зазначених у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 27.04.2023 у справі №420/14777/22, від 30.11.2023 у справі №160/759/23, на які посилається позивач у Заяві. У вказаних справах обставини стосувалися подібного предмета спору та не ідентичних обставин спору, позаяк спірні правовідносини у ній регулювалися нормами ст.ст.116, 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Однак для цієї справи вказані норми діють в редакції ЗУ №2352-IX від 01.07.2022. Отже, вказані вище висновки для неї не застосовні.

Не підлягають врахування до спірних правовідносин також висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, на які посилався позивач у Заяві, оскільки у зазначеній справі суд установив, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України. Тому дійшов висновку, що строк, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022), не підлягає застосуванню, оскільки продовжено на строк дії карантину, який закінчився 30.06.2023.

У справі, що розглядається позивач звернувся до суду після відміни на всій території України зазначеного вище карантину. Отже, доводи позивача у цій частині не обґрунтовані та не враховані судом.

Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №580/7812/24 не враховано, оскільки вона стосується інших правовідносин та учасників, не має преюдиційного значення відповідно до ст.78 КАС України, та відповідно до її ч.7 правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, зважаючи на проміжок часу, якого стосується предмет спору, тримісячний строк звернення до суду позивач пропустив. Оскільки поважних причин позивач не вказує та матеріали позову не містять доказів наявності таких обставин, підстави для задоволення Заяви відсутні.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві. Згідно ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України), за умови усунення вказаних підстав для її повернення. Оскільки недоліки позову не усунені, наявні підстави повернути позивачу позовну заяву.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ Про судовий збір (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Оскільки відсутні докази понесення судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх повернення.

Керуючись ст.ст.2-20, 121, 160-161, 169, 237, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити повністю у задоволенні Заяви вх. від 06.11.2024 №52021/24 ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Повернути його позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали, позовну заяву та додані до неї документи направити ОСОБА_1 .

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Анжеліка БАБИЧ