Справа № 520/27134/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 листопада 2024 року справа № 520/27134/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01104, ) , Виконуючої обов`язки директора Юридичного департаменту Державної казначейської служби України Колеснікової Світлани (вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01104, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації ОСОБА_1 за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №641/3317/20, виданому Комінтернівським районним судом м. Харкова 04 листопада 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації ОСОБА_1 за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №641/2138/21, виданому Ленінським районним судом м. Полтави 18 жовтня 2022 року;

- визнати протиправними дії посадової особи центрального органу виконавчої влади - виконуючої обов`язки директора Юридичного департаменту Державної казначейської служби України Світлани Колеснікової щодо офіційної, безпідставної відмови у нарахуванні ОСОБА_1 компенсації, після звернення ОСОБА_1 із заявою від 06 серпня 2024 року;

- зобов`язати Державну казначейську службу України стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію та інфляційні витрати за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №641/3317/20, виданому Комінтернівським районним судом м. Харкова 04 листопада 2020 року, за період з 01 лютого 2022 року по 31 червня 2024 року у сумі 82911,34 грн. та негайно виплатити вказану суму на особистий рахунок ОСОБА_1 , реквізити рахунку: Одержувач ОСОБА_1 ; Рахунок НОМЕР_2 ; IBAN НОМЕР_3 Банк одержувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» РНОКПП одержувача ;

- зобов`язати Державну казначейську службу України стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію та інфляційні витрати за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №641/2138/21, виданому Ленінським районним судом м. Полтави 18 жовтня 2022 року, за період з 01 листопада 2023 року по 31 червня 2024 року у сумі 12 398,54 грн. та негайно виплатити вказану суму на особистий рахунок ОСОБА_1 реквізити рахунку: Одержувач ОСОБА_1 ; Рахунок НОМЕР_2 ; IBAN НОМЕР_3 ; Банк одержувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; РНОКПП одержувача НОМЕР_4 .

В обгрунтування заявленого позову зазначив, що у Державній казначейській службі України станом на 01.10.2024р. перебувають виконавчі листи по справі №641/2138/21 від 18.10.2022р. та по справі № 641/3317/20, які відносяться до другої черги погашення заборгованості за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами та підлягають негайному виконанню.

06.08.2024р. позивач, який є стягувачем у вказаних виконавчих провадженнях, звернувся до відповідача із заявою про стягнення компенсації та інфляційних витрат з посиланням на ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак кошти на користь позивача перераховані не були.

Також 06.08.2024р. позивач звернувся о відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо стану виконання рішень судів за виконавчими листами № 641/3317/20 від 04.11.2020р. та № 641/2138/21 від 18.10.2022р., у відповідь на який було повідомлено, що виконавчі документи по справі № 641/3317/20 були отримані Казначейством 01.02.2022р., а виконавчі документи по справі № 641/2138/21 18.10.2023р.

Позивач вважає, що відповідачем було порушено вимоги п. 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011р. № 845 (у редакції постанови КМУ від 30.01.2013р. № 45).

Відповідач - Державна казначейська служба України, надав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Відповідь на відзив у встановлений строк до суду не надходила.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08.09.2020р. було стягнуто з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім. А.М.Підгорного Національної академії наук України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 246 814,26 грн. та компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 129 639,19 грн., всього 376 453 (триста сімдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 45 коп., а також стягнуто з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім.А.М.Підгорного Національної академії наук України» на користь держави судовий збір в розмірі 3764 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30.11.2020р. вказане судове рішення було залишено без змін. В зв`язку з набранням судовим рішенням чинності видано виконавчий лист.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкові від 10.06.2021р. у справі № 641/2138/21 стягнуто з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім. А.М.Підгорного Національної академії наук України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2020 року по 10 червня 2021 року у розмірі 155114 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто чотирнадцять) грн.,14 коп., а також стягнуто з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім. А.М.Підгорного Національної академії наук України» на користь держави судовий збір 1551 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят одна) грн.,14 коп.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30.08.2022р. вказане судове рішення було залишено без змін. В зв`язку з набранням судовим рішенням чинності видано виконавчий лист.

Сторони у справі не заперечують, що вказані судові рішення не виконано у повному обсязі.

Вважаючи наявними підстави для нарахування позивачу компенсації відповідно до норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позивач звернувся до відповідача з заявою, яка була останнім залишена без задоволення.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що відповідно до частини другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі Положення № 215).

Згідно з пунктом 4 Положення № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Стаття 12 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України (далі БК України), Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Згідно ст., ст. 4,5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (надалі Закон), виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня.

Кошти, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів. Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, з одночасним направленням повідомлення такому органу.

Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобов`язані протягом десяти днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та проводити розрахунки виключно з цих рахунків. Положення цієї частини не поширюються на банки, сто відсотків або частка статутного капіталу яких належить державі.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В даній справі судом встановлено, що Московським і Салтівським відділами державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було надіслано до Казначейства пакети документів про стягнення коштів з Державного підприємства «Дослідне виробництво Інституту проблем машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України» на користь ОСОБА_1 , а саме: у справі № 641/3317/20 (вх. № 06-7470 від 01.02.2022) про стягнення компенсацій за невикористану відпустку у розмірі 246 814,26 грн та середнього заробітку за час затримки виплати за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 129 639,19 гривень на підставі оригіналу виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова, виданого 04.11.2020р.; у справі № 641/2138/21 (вх. № 06-85397 від 18.10.2023) про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 155 114,14 гривень на підставі оригіналу виконавчого листа Ленінського районного суду м. Полтави, виданого 18.10.2022р. Судові рішення перебувають на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі КПКВК 3504040 або Програма) по другій черзі заборгованості, а саме з: 01.02.2022р. виконавчий лист у справі № 641/3317/20, з 18.10.2023р. виконавчий лист у справі № 641/2138/21, заборгованість вищевказаного боржника-державного підприємства перед позивачем за вищевказаними рішеннями суду віднесена до другої черги.

Відповідач не має підстав для нарахування та виплати компенсації на підставі виконавчих листів у справі № 641/3317/20 та № 641/2138/21, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до частини третьої статті 5 Закону, компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення про перерахування коштів.

Згідно з абзацом третім пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845), компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Оскільки заборгованість на підставі виконавчих листів у справі № 641/3317/20 та № 641/2138/21 наразі не погашена (перерахування коштів Державного бюджету не відбулося), то Казначейство не отримало від державного виконавця постанови про нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів у вищевказаних справах.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності Казначейства щодо нарахування компенсації ОСОБА_1 за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах у справах № 641/3317/20, виданому Комінтернівським районним судом м. Харкова 04 листопада 2020 року, №641/2138/21, виданому Ленінським районним судом м. Полтави 18 жовтня 2022 року, слід зауважити, що, як вказувалося вище, частина друга статті 4 Закону передбачає, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина третя статті 5 Закону містить однозначний припис про те, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів.

Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України (вищий орган у системі органів виконавчої влади) видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Уряд України відповідно до статті 117 Конституції України та на виконання зазначених вище положень БК України, затвердив Порядок № 845.

Алгоритм безспірного списання коштів на підставі рішення про стягнення коштів з державного підприємства (за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду) регламентований пунктами 47-51 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» Порядку № 845.

Згідно з абзацом третім пункту 50 Порядку № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація.

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 5 Закону, компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства нараховується державним виконавцем, однак не Казначейством.

Щодо вжиття Казначейством усіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на погашення заборгованості за КПКВК 3504040 на користь позивача слід зазначити, що у пункті 3 розділу ІІ Закону визначено, що заборгованість (за рішеннями судів, які виконуються Казначейством) погашається в такій черговості:

- у першу чергу заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Таким чином, заборгованість за рішеннями судів у справах № 641/3317/20 та 641/2138/21 віднесена до другої черги, що сторонами у справі також не заперечується.

Згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України про Державний бюджет України за КПКВК 3504040 передбачено асигнування: на 2022 рік 100,00 млн. гривень; на 2023 рік 100,00 млн. гривень; на 2024 рік 100,00 млн. гривень.

Виконавчі документи на користь позивача, як зазначено вище, обліковуються у Казначействі за програмою КПКВК 3504040 з 01.02.2022р. та 18.10.2023р. відповідно. Станом на 31.01.2022р. (тобто за 2 дні до надходження виконавчого листа у справі № 641/3317/20) на виконанні за КПКВК 3504040 перебували 96 262 судових рішень на загальну суму понад 6,3 мільярдів гривень, з яких за ІІ чергою 4202 рішення на загальну суму понад 183 млн грн. (лист Казначейства до Мінфіну від 31.01.2022 № 5- 05-1-05/2429 ).

Станом на 17.10.2024 за КПКВК 3504040 в Казначействі перебувають 9601 судових рішень на загальну суму понад 231 млн грн, які надійшли раніше Виконавчого листа у справі № 641/3317/20; 12177 судових рішень на загальну суму понад 405 млн грн, які надійшли раніше Виконавчого листа у справі № 641/2138/21. За період з 01.01.2024 по 07.10.2024 за КПКВК 3504040 виконано судових рішень на суму 79,54 млн гривень; залишок коштів складає 20,46 млн грн (лист Казначейства до Мінфіну із відповідними даними від 07.10.2024 № 5-05- 1-05/22565).

Отже, Законом України про Державний бюджет України на 2024 рік (як і відповідними законами на попередні роки) не встановлено бюджетних призначень, достатніх для безспірного списання коштів державного бюджету за КПКВК 3504040 на виконання рішень суду, віднесених до другої черги погашення заборгованості.

Тобто залишок коштів за КПКВК 3504040 протягом поточного року буде спрямований у повному обсязі на погашення заборгованості за рішеннями суду, віднесеними до першої черги, що виключає перерахування коштів на користь позивача протягом 2024 року.

У зв`язку із цим заборгованість за рішеннями судів у справах № 641/3317/20 та № 641/2138/21, яка віднесена до другої черги, може бути погашена лише після виконання судових рішень, які обліковуються за першою чергою та/ або надійшли на виконання раніше за виконавчі листи на користь позивача.

Щодо заходів, вжитих Казначейством у межах наданих повноважень, слід взяти до уваги, що пункт 49 Порядку № 845 передбачає, що коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає Міністерству фінансів (далі Мінфін) пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 4 Положення № 375, саме Мінфін є головним розпорядником бюджетних коштів за КВК 350 «Міністерство фінансів України» (зокрема, за КПКВК 3504040). У відповідних правовідносинах Казначейство є винятково виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти державного бюджету в тому розмірі, в якому вони передбачені Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України.

Казначейство відповідно до наданих повноважень не має права законодавчої ініціативи та не має можливості самостійно встановлювати або змінювати бюджетні призначення.

Відповідний висновок викладений у постановах Касаційного адміністративного суду від 14.06.2018 у справі № 804/3242/17, від 25.07.2018 у справі № 466/3828/17, від 15.05.2019 у справі № 688/4324/17, від 13.08.2020 у справі № 818/1653/17, від 06.11.2019 у справі № 803/1449/16.

Суд погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Однак у контексті встановлених в цій справі обставин, необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати подання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган або підприємство, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Казначейство допустило протиправну бездіяльність».

Також слід зазначити, що постановою Верховного Суду від 30.04.2020р. по справі № 804/2076/17 сформована правова позиція, за якою сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку № 845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій посадової особи центрального органу виконавчої влади в.о. директора Юридичного департаменту Казначейства Світлани Колеснікової щодо офіційної, безпідставної відмови у нарахуванні ОСОБА_1 компенсації» після звернення позивача із заявою від 06.08.2024р. слід зазначити, що вони також не є обгрунтованими з підстав, які наведені вище та слід зауважити, що в.о. директора Юридичного департаменту Казначейства, яка є підписантом листа від 02.09.2024 № 5-11-11/19504, фактично діяла від імені відповідача, надаючи відповідь на заяву, проте не заміняє особу відповідача, відтак її дії окремо, з урахуванням змісту позовних вимог, не спричинили порушення прав позивача. При цьому відповідь на запит та заяву позивача було надано вчасно.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Казначейства стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію та інфляційні втрати за порушення строку перерахування коштів, вони не підлягають задоволенню як похідні від розглянутих судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі № 816/2089/17 у подібних (аналогічних) правовідносинах зроблено такий висновок: «щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за порушення строку перерахування коштів за рішеннями суду, слід звернути увагу на таке. Стаття 5 Закону № 4901-VI передбачає, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. . Аналогічно у пункті 50 Порядку № 845 встановлено, що за порушення встановленого законом строку перерахування коштів компенсація нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. Оскільки наразі виплата основної заборгованості стягувачу відповідно до виконавчих документів у справі № 917/1299/15 не здійснена, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позовна вимога про нарахування та виплату компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів є передчасною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.».

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про те, що компенсація, передбачена статтею 5 Закону про гарантії та пунктом 50 Порядку № 845, може бути нарахована та виплачена лише після повного виконання судового рішення про стягнення коштів. Тобто, підставою для застосування певного зобов`язання до сторони судового процесу є підтверджений у визначеному законодавством порядку факт порушення чи недотримання нею відповідних нормативних приписів, що змушує суд вжити належних заходів для припинення такого порушення та недопущення настання негативних наслідків.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат, позивач посилається в їх обгрунтування на ст. 625 ЦК України.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Разом з тим, законодавчим актом, що визначає порядок виконання судових рішень у справах № 641/3317/20 та № 641/2138/21, є вказаний вище Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який визначає право стягувача за судовим рішенням про стягнення коштів з державного підприємства на погашення заборгованості за рахунок бюджетних асигнувань, розмір яких визначається законом про Державний бюджет України на відповідний рік, нарахування державним виконавцем компенсації у розмірі 3% річних після перерахування коштів (погашення заборгованості) з порушенням тримісячного строку.

Таким чином, якщо держава протягом трьох місяців не виконає судове рішення, вона гарантує сплату стягувачу лише компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Натомість Закон не передбачає можливості (підстав) нарахування інфляційних втрат у разі/після виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства. Розповсюджувати на ці правовідносини дію норм ст. 625 ЦК України суд підстав не вбачає.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачами у повній мірі допустимими і належними доказами доведено законність своїх дій.

За вказаних обставин, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров