Справа № 420/26559/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попова В.Ф.,

секретар Церковний В.Я.,

за участю:

представниці позивача Мельник М.М.,

представниці відповідача Бушилової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просить:

1. Визнати протиправним та скасувати в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 начальника відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Одеській області:

- наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10 травня 2024 року за № 1195 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ОРУП №2 ГУНП Одеській області";

- наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 23 травня 2024 року за № 750 о/с "По особовому складу".

2. Поновити підполковника поліції ОСОБА_1 з 24 травня 2024 року на посаді начальника відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 27.08.2024 року позивачу поновлено строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах поліції з 07.11.2015 року. З органів поліції звільнений наказом ГУНП в Одеській області від 23 травня 2024 року № 750 о/с за порушення Дисциплінарного статуту НП України, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, Правил етичної поведінки поліцейських, що є неправомірним, оскільки жодних протиправних дій не вчиняв. Висновки службового розслідування на підставі яких прийняті оскаржувані накази ґрунтуються лише на матеріалах кримінального провадження та оголошеній підозрі. Дисциплінарна комісія не встановила самостійно жодних обставин, що підтверджують вчинення дисциплінарного проступку. Крім того, при прийнятті рішення не враховані такі пом`якшуючі обставини як позитивна характеристика, нетривалий час роботи на керівній посаді, що в минулому був двічі поранений при виконанні обов`язків пов`язаних зі службою.

Відповідачі заперечували проти заявлених позовних вимог, надали відзив на позовну заяву та зазначили, що при проведенні службового розслідування дійсно були використані матеріали кримінального провадження відносно позивача, але вони не є єдиним доказом вчинення дисциплінарного проступку, оскільки комісія провела власне розслідування, опитувала громадян та поліцейських, досліджувала реєстраційні журнали та враховувала інші обставини які не були предметом кримінального провадження. Службовим розслідуванням встановлено в діях позивача дисциплінарний проступок, а при прийнятті рішення про його звільнення було враховано також характеристику та інші пом`якшуючі обставини. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

06.04.2024 на адресу керівника ГУНП в області надійшла доповідна записка УГІ ГУНП в області вих. № 55/1050 за фактом порушення службової дисципліни окремими посадовими особами ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області та ОРУП № 2 ГУНП в області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків начальником ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в області підполковником поліції ОСОБА_2 та поліцейським офіцером громади відділу превенції ОРУП № 2 ГУНП в області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 що призвело до внесення відомостей до ЄРДР №0000190 від 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, проведення 05.04.2024 слідчих дій (обшуків) працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, спільно із працівниками ОУ ДВБ НПУ, у межах вищевказаного кримінального провадження, неповідомлення вищевказаними поліцейськими про пропозицію неправомірної вигоди на спецлінію « 102», учинення корупційного діяння, а також для вивчення їх службової діяльності, ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо останніх.

06 травня 2024 року ОСОБА_1 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України.

Наказом ГУНП в області від 08.04.2024 № 905 (зі змінами, внесеними наказами ГУНП в області від 09.04.2024 № 929 і від 19.04.2024 № 1006) призначене службове розслідування. (т.1 а.с. 87)

За результатами службового розслідування складено висновок службового розслідування, який затверджений начальником ГУНП в Одеській області 06.05.2024 року.

Відповідно до висновку встановлені такі обставини.

07.02.2024 року до ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до КНП «Доброславська БЛІД» за медичною допомогою звернувся ОСОБА_4 , якого 06.02.2024 року побив незнайомий чоловік, попередній діагноз ЗЧМТ СГМ, гематома в області шиї, забій правого плечового суглобу.

07.02.2024 року лейтенант поліції ОСОБА_5 прийняв у ОСОБА_6 заяву та відібрав пояснення стосовно заподіяння тілесних ушкоджень, медичну довідку та долучив їх до матеріалів ЄО № 462 від 07.02.2024 р.

07.02.2024 року ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , після отримання телефонного повідомлення від ОСОБА_8 про те, що він підозрюється у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , прибув 08.02.2024 р. до ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області у смт. Доброслав де у нього були відібрані письмові пояснення, а в ході зустрічі з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 йому було повідомлено про можливість уникнення відповідальність за винагороду.

12.02.2024 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до ОУДВБ НПУ про вимагання неправомірної вигоди.

05.03.2024 року ОСОБА_7 за викликом ОСОБА_8 знову прибув до ВнП № 3 у смт. Доброслав де при зустрічі з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » обговорювали питання непритягнення ОСОБА_12 до відповідальності за умови його «вдячності».

21.03.2024 року ОСОБА_13 прибув до ВнП № 3 у смт. Доброслав та передав ОСОБА_14 акт судово-медичного обстеження стосовно заподіяних йому тілесних ушкоджень.

22.03.2024 року до ВнП № 3 від Одеського обласного бюро СМЕ надійшов акт судово-медичного обстеження відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження які могли бути заподіяні при обставинах ним зазначених. Зазначений акт був переданий для розгляду ОСОБА_14

02.04.2024 року за викликом ОСОБА_8 , ОСОБА_7 знову прибув до ВнП №3 у смт. Доброслав де при зустрічі ОСОБА_5 спонукав надати неправомірну вигоду та пояснив, що вбачає в його діях ознаки кримінального злочину та вважає необхідним розпочати кримінальне провадження, що потягне призначення кримінального покарання. При зустрічі ОСОБА_12 з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обговорювалось питання надання їм грошових кошів за закриття справи, але в подальшому при зустрічі поза межами відділення поліції, у кафе, ОСОБА_5 повідомив про необхідність придбання для ОСОБА_15 якісної тактичної форми та взуття, на що ОСОБА_7 погодився.

04.04.2024 року ОСОБА_5 з мобільного додатку «WhatsaApp» телефону який йому належить, наліслав повідомлення ОСОБА_16 із зазначенням про придбання трьох комплектів форми та їх кольору.

04.04.2024 року ОСОБА_7 на виконання вказаних домовленостей придбав три комплекти форми на загальну суму 25687 гривень, які 05.04.2024 року за вказівкою ОСОБА_8 у вказаному ним місці передав невідомій особі.

05.04.2024 року ОСОБА_5 передав один комплект одягу ОСОБА_17 , який в подальшому був вилучений у нього в ході обшуку.

Відповідно до протоколів обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_15 були вилучені фіскальні чеки видані магазином «Camotek», костюми з куртки та штанів, поло, черевики, які були придбані ОСОБА_18 та передані через іншу особу ОСОБА_19 як неправомірна вигода.

Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_20 вчинив грубий дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 8, 9, 13 частини третьої статі 1, пунктів 6, 7 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 22, частини першої статті 24, частини першої статті 38 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.01.2014 № 1700-VII, абзацу першого, другого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян, пункту 1 розділу IV, пункту 1 розділу VII Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абзаців другого, третього, четвертого, шостого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 15 пункту 3 Заходів щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України, затверджених наказом НПУ від 23.09.2016 № 920, підпункту 11 пункту 3 наказу Національної поліції України від 21.07.2017 № 747 «Про оголошення вироків суддів стосовно колишніх поліцейських», підпунктів 3, 5, 6, 12 пункту 1 наказу ГУНП в Одеській області від 02.01.2023 № 1 «Про вчинення кримінальних правопорушень поліцейськими ГУНП упродовж 2022 року та додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», підпункту 9 пункту 1 наказу ГУНІ в Одеській області від 04.01.2023 № 7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», що виразилося у недотриманні положень законів України та інших нормативно-правових актів що регламентують діяльність поліції, підпункту 5 пункту 1 та 5 наказу ГУНП в області від 02.01.2023 № 1 «Про вчинення кримінальних правопорушень поліцейськими ГУНП упродовж 2022 року та додаткові заходи щодо зміцнення службової дисципліни», пунктів 1, 2, 6, 13, 14 розділу ІІІ Положення про відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП в області від 27.09.2022 № 1737, що виразилося:

- в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, вчиненні дій, що підривають авторитет Національної поліції України;

- непрофесійному виконанні своїх службових обов?язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов?язків, наказів керівництва;

- не підтримувані рівня своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

- порушенні Присяги поліцейського в частині дотримання законів України та особистого зобов?язання з гідністю нести високе звання поліцейського, що підривають авторитет Національної поліції України;

- неналежній організації (з 09.02.2024 до 05.04.2024) та проведенні превентивної та профілактичної роботи, спрямованої на недопущення порушення службової дисципліни підлеглими, у тому числі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 .

- нездійсненні контролю за службовою діяльністю старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 щодо належного розгляду ним повідомлень, звернень громадян, у тому числі ОСОБА_23 , оформленні протоколів про адміністративні правопорушення;

- умисному, безпідставному погоджені 5.03.2024 недостовірної довідки щодо розгляду звернення ОСОБА_23 ;

- неінформуванні 05.03.2024 ОСОБА_23 про прийняте рішення по його зверненню;

- укритті (з 22.03.2024 до 08.04.2024) та не реєстрації у єдиному обліку Національної поліції України інформації про вчинення ОСОБА_24 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України;

- схилянні (з 08.02.2024 до 04.04.2024) 1. ОСОБА_25 , шляхом погроз на адресу останнього, до неправомірних дій з корисливих мотивів;

- використані під час спілкування з ОСОБА_24 службового становища з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб;

- вступі у корупційні діяння, пов?язанні з вимаганням від ОСОБА_26 неправомірної вигоди, спочатку у вигляді 1000 доларів США, а потім у вигляді форменого одягу;

- отриманні 05.04.2024 від ОСОБА_26 через підлеглого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 неправомірної вигоди у вигляді форменого одягу за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності;

- невідмовлені 05.04.2024 від пропозиції неправомірної вигоди та неінформуванні про це безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, спеціально уповноважених суб?єктів у сфері протидії корупції;

- неінформовані безпосереднього і прямого керівника про допущенні чисельні порушення.

Надалі ці порушення також сприяли до скоєння старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 грубого порушення службової дисципліни, відкриття кримінального провадження, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку в діяльності поліції та рівня довіри населення до поліції.

Підполковник поліції ОСОБА_20 також не здійснював належного щоквартального вивчення побутових умов підлеглих, у тому числі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 , а також щотижневого комісійного обстеження всіх службових приміщень та не узагальнювали відомості про всіх працівників, схильних до порушення службової дисципліни.

Протиправні дії вказаних поліцейських призвели до грубого порушення службової дисципліни, відкриття кримінального провадження, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку в діяльності поліції та рівня довіри населення до поліції.

Беручи до уваги викладене, дисциплінарна комісія з урахуванням пом`якшуючих обставин таких як позитивна характеристика та за відсутності обтяжуючих обставин прийшла до висновку про застосування до ОСОБА_15 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. (т. 3 а.с. 113-179)

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10 травня 2024 року за № 1195 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ОРУП № 2 ГУНП Одеській області" до підполковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. (т. 3 а.с.184-194)

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 23 травня 2024 року за № 750 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (т.1 а.с. 39).

Не погодившись із прийнятими наказами позивач звернувся до суду з цим позовом.

Підстави призначення службового розслідування та наказ позивачем не оскаржуються.

Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, враховуючи приписи діючого законодавства суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частини першої - четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ цього Порядку службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

За змістом пункту 1 розділу VІІ Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за недотриманням ним вимог частини третьої статті 1, пунктів 6,7 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту НП України, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 22, частини першої статті 24, частини першої статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», абзацу першого, другого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян, пункту 1 розділу IV, пункту 1 розділу VII Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, абзаців другого, третього, четвертого, шостого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. що виразилося у нехтуванні інтересами служби, низьких моральних якостях, що негативно вплинуло на авторитет поліції як органу державної влади.

Позиція позивача та його представника ґрунтується на тому, що в основу службового розслідування покладені лише данні досудового розслідування і самостійно комісія не встановила обставин вчинення дисциплінарного проступку, неврахування всіх пом`якшуючих обставин у справі.

Відповідач вважає, що службовим розслідуванням та зібраними в його ході доказами доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що несумісне із подальшим перебуванням на службі в органах поліції.

На думку суду під час проведення службового розслідування Комісією було вжито всіх необхідних заходів для з`ясування обставин вчинення ОСОБА_11 та іншими особами дисциплінарного проступку, службове розслідування проведено повно та об`єктивно.

Зібраними доказами, отриманими комісією як від органів досудового слідства, так і під час службового розслідування шляхом опитування працівників поліції ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , дослідження матеріалів провадження по заяві ОСОБА_6 , журналів реєстрації заяв, на думку суду, комісія обґрунтовано прийшла до висновку, що ОСОБА_30 за участю ОСОБА_8 з 22.03.2024 до 08.04.2024 укрили та не зареєстрували у єдиному обліку Національної поліції України інформацію про вчинення ОСОБА_24 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Опитаний дисциплінарною комісією ОСОБА_31 підтвердив, що на прохання ОСОБА_32 з кінцевої зупинки в смт. Доброслав забрав три пакунки у невідомої особи, які передав у м. Одесі на кінцевій зупинці ОСОБА_19 , що повністю співпадає з поясненнями ОСОБА_12 , щодо вимагання у нього неправомірної вигоди, придбання ним форменого одягу за вказівкою ОСОБА_33 та передачі у місці вказаному останнім.

Суд погоджується з висновками дисциплінарної комісії, що воїми діями ОСОБА_30 та ОСОБА_5 схиляли 1. ОСОБА_25 до неправомірних дій з корисливих мотивів.

ОСОБА_1 використовував під час спілкування з ОСОБА_24 своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, яку отримав 05.04.2024 від ОСОБА_26 через підлеглого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 у вигляді форменого одягу за непритягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні, представниця позивача не оспорювала факт отримання ОСОБА_11 форменого одягу від ОСОБА_8 який був вилучений у нього під час обшуку і зазначила, що позивач отримав його щоб приміряти і тільки після цього розрахуватись з підлеглим.

Суд критично оцінює такі пояснення, оскільки вони повністю спростовуються зібраними по справі доказами та поясненнями ОСОБА_34 ..

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про запобігання корупції» №100-УІІ від 14.10.2014 року, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. Особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб, а також якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Відповідно до ст. 38 вказаного Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Суд вважає, що позивачем порушені приписи вказаних статей, оскільки він використав своє службове становище з метою отримання неправомірної вигоди, в супереч інтересам служби та етичної поведінки працівника поліції, здійснював позапроцесуальне спілкування з особою, яка можливо вчинили злочин, схиляв її до надання неправомірної вимоги та кінцевому результаті отримав її.

На думку суду, позивач за жодних обставин не мав права отримувати від підлеглого формений одяг, а посилання позивача на інші обставини суд розглядає як намагання уникнути відповідальності.

Підтвердженням саме використання ОСОБА_11 своїх службових повноважень є ті обставини, що з його відома та безпосереднього контролю, заява ОСОБА_6 про заподіяння йому тілесних ушкоджень, а фактично це заява про вчинення злочину, не була зареєстрована в порядку передбаченому законодавством та не внесена до єдиного обліку НП України.

Лише 08.05.2024 року, після проведення слідчих дій працівниками ДБР та повідомлення про підозру ОСОБА_17 та іншим особам, було зареєстровано в ЄО ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в області матеріали за заявою ОСОБА_6 та відкрито кримінальне провадження за ст. 125 ч.1 КК України.

Суд вважає, що вищенаведених обставин та доказів було достатньо для визнання дисциплінарною комісією доведеності факту вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 .

У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово висновував, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Своєю чергою, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Водночас вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення.

Позиція щодо неможливості притягнути працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 28.02.2020 у справі № 818/1274/17.

Верховний Суд у Постанові від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18 зауважив, що кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Верховний Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд КАС у Постанові від 21.01.2021 року по справі №826/4681/18 зазначив, що притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте, ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників органів поліції, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту.

Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого прямий начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом. (п. 71-74)

78. Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Суд погоджується з висновками дисциплінарної комісії, що встановлений дисциплінарний проступок та факти виявлені під час службового розслідування у своїй сукупності дають підстави визнати, що ОСОБА_1 допустив порушення Присяги поліцейського та вчинив дії які підривають авторитет Національної поліції України, дискредитують честь держави та є несумісними із подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Згідно з Присягою працівника поліції, яку він складає при вступі в поліцію, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у позаслужбовий час. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь та гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою та суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службовий та позаслужбовий час дотримуватись Конституції України, законів України та Статуту.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Відхиляючи посилання позивача про обраний вид дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналіз змісту висновку службового розслідування, який став підставою для винесення оспорюваних у цій справі наказів, дозволяє дійти висновку, що результати цього службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, заснованих на дослідженні службової документації та відібраних поясненнях працівників поліції, причетних до досліджуваних подій, а не на матеріалах кримінальної справи.

Таким чином суд повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Стосовно інших порушень виявлених під час службового розслідування, які стосуються неналежного виконання посадових обов`язків позивачем, суд зазначає, що виявлення факту порушення присяги щодо отримання неправомірної вигоди, нереєстрації заяви про злочин є достатнім для висновку про порушення присяги поліцейського та застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів і поновлення на роботі - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст виготовлено та підписано 11.11.2024 р.

Суддя Попов В.Ф.

.