Справа № 400/8451/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 р. № 400/8451/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просп. Дмитра Яворницького, 21А, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49005,
провизнання бездіяльності протиправною; стягнення невиплачену частину заробітної плати в розмірі 46 446,73 грн,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить:

«визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () щодо безпідставного не включення:

- частини виплаченої заробітної плати у сумі 283536,46 грн., до розрахунку оплати 14 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 01.07.2020 за № 1846-в;

- частини виплаченої заробітної плати у сумі 283536,46 грн., до розрахунку оплати 12 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 28.07.2020 за № 2602-в;

- частини виплаченої заробітної плати у сумі 479436,69 грн., до розрахунку оплати 4 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 29.09.2020 за № 3501-в;

стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса: 49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) не нараховану та невиплачену частину заробітної плати у 2020 році на загальну суму 46 446,73 грн., з яких:

- 22925,29 грн. - частина не нарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 14 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 01.07.2020 за № 1846-в;

- 16364,15 грн. - частина не нарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 12 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 28.07.2020 за № 2602-в;

- 7157,29 грн. - частина не нарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 4 днів відпустки у 2020 році наданої наказом від 29.09.2020 за № 3501-в».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у 2020 році, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток позивача, протиправно не врахував отримані позивачем суми винагороди державного виконавця.

Відповідач позов не визнав, у відзиві вказав, що виплата винагороди державному виконавцю, згідно з «Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 (далі Порядок № 643), здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду на відповідний рік. Винагорода державному виконавцю є одноразовою виплатою, має специфічне джерело фінансування (кошти виконавчого провадження), і не є складовою заробітної плати державного виконавця (державного службовця), що виплачується за рахунок державного бюджету.

Заперечень щодо фактичних обставин (сум виплаченої позивачу винагороди державному виконавцю, неврахування цих сум при обчисленні середньоденного заробітку для оплати часу відпусток), а також щодо виконаного позивачем розрахунку сум, що, на його думку, підлягають стягненню, відзив не містить.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 у 2020 році працював на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Наказом відповідача від 01.07.2020 за № 1846-в позивачу надано частину відпустки тривалістю 14 календарних днів (06.07.2020 19.07.2020).

Наказом відповідача від 28.07.2020 за № 2602-в, позивачу надано частину відпустки тривалістю 12 календарних днів (10.08.2020 21.08.2020).

Наказом відповідача від 29.09.2020 за № 3501-в, позивачу надано частину відпустки тривалістю 4 календарних днів (12.10.2020 16.10.2020).

Суми, які відповідач врахував при визначенні середньоденного заробітку позивача для обчислення оплати за час відпусток (розрахункові листи на оплату за дні відпустки), не збігаються з сумами заробітної плати позивача, які зазначив відповідач у листі від 02.09.2024 № 47920/14.4-10 (далі Лист). Так, у розрахункових листах вказані суми для розрахунку: за лютий 2020 року 10 960 грн, у Листі 33 724,47 грн; за березень 2020 року 13 435 грн, у листі 274 207,19 грн; за липень 2020 року 14 857,29 грн, у Листі 29 392,29 грн; за вересень 2020 року 13 220 грн, у Листі 222 889,52 грн.

Суми різниці (які, за твердженнями позивача, що не були спростовані відповідачем, є сумами отриманої позивачем у відповідних місяцях винагороди державному виконавцю) відповідач при обчисленні середньоденного заробітку не врахував.

Ухвалюючи рішення справі, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України від 02.06.2016 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403), заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

За визначеннями, що наведені у статті 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 8 Закону № 1403-VІІІ, державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

У частині першій статті 14 Закону № 1403 вказано, що фінансове та матеріальне забезпечення діяльності працівників органів державної виконавчої служби та фінансування витрат на проведення і організацію виконавчих дій здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів виконавчого провадження, порядок формування яких встановлюється Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 (далі- Інструкція № 5), до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцiненi в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплатi, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Відповідно до розділу 2 Інструкції № 5, фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі - Порядок № 100).

Пунктом 3 Постанови № 100 (у редакції, що була чинною до 12.12.2020) визначено перелік виплат, які включаються до розрахунку при обчисленні середньої заробітної плати: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час, суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками, високі досягнення в праці (високу професійну майстерність), умови праці, інтенсивність праці, керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи і вислугу років, тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

До 12.12.2020 (дата набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100») винагорода державним виконавцям не входила до переліку виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати (пункт 4 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 643 (в редакції, що діяла у 2020 році), у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Пункт 3 Порядку № 643 встановлює, що державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Відповідно до підпунктів 17, 18 Порядку № 643, винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати. Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що винагорода державному виконавцю є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій

Суд зауважує, що винагорода державному виконавцю за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Враховуючи те, що винагорода може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач мав врахувати виплачені позивачу суми винагороди при обчисленні середньоденного заробітку для оплати часу відпусток.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2023 року у справі № 400/4679/20, від 31.01.2023 у справі № 160/3848/21, від 08.12.2022 у справі № 817/1550/16, від 09.09.2020 у справі № 814/564/16.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Ураховуючи викладене, позовні вимоги належить задовольнити.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (просп. Дмитра Яворницького, 21А, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49005, ідентифікаційний код: 43315529) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні частини виплаченої заробітної плати у сумі 283 536,46 грн до розрахунку оплати 14 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 01.07.2020 за № 1846-в.

3. Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, 49005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заробітну плату за 14 днів відпустки у 2020 році, наданої наказом від 01.07.2020 за № 1846-в, у сумі 22 925,29 грн.

4. Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні частини виплаченої заробітної плати у сумі 283 536,46 грн до розрахунку оплати 12 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 28.07.2020 за № 2602-в.

5. Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, 49005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заробітну плату за 12 днів відпустки у 2020 році, наданої наказом від 28.07.2020 за № 2602-в, у сумі 16 364,15 грн.

6. Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні частини виплаченої заробітної плати у сумі 479 436,69 грн до розрахунку оплати 4 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 29.09.2020 за № 3501-в.

7. Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, 49005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заробітну плату за 4 дні відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 29.09.2020 за № 3501-в, у сумі 7 157,29 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна