Справа № 520/18752/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 р. Справа № 520/18752/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення №0/41189/2421 від 22.07.2024, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі рішення ДПС України № 19195/6/99-00-06-01-03-06.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0/41189/2421 від 22.07.2024, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі рішення ДПС України № 19195/6/99-00-06-01-03-06, є протиправним та необґрунтованим, оскільки відповідачем прийнято таке податкове повідомлення-рішення з порушеннями чинного законодавства. Позивач зазначає, що спірне рішення прийняте відповідачем, має певні дефекти, що є підставою для скасування такого рішення. На підставі викладеного позивач звернувся до суду задля оскарження спірного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку.

Ухвалою судді від 08.07.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому виклав свої заперечення проти позовних вимог. Відповідач зазначив, що в декларації № позивачем задекларовано обсяг доходу (рядок 03) у розмірі 3 897 072,81 грн, що перевищує граничний обсягу доходу за 2023 рік на 1 103 172,81 грн. При цьому, у зазначеній декларації платником самостійно (у рядку 04) не визначено суму податку за ставкою 15%, із суми перевищення граничного обсягу доходу, яка повинна становити - 165 475,92 грн. Зазначене стало підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення. Відповідач вважає спірне в даній справі податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

Позивач з 23.06.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 0197683, що вбачається з відповідного витягу з реєстру.

ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку, як платник податку III групи за ставкою 5 відсотків, у період з 23.06.2017 по 31.03.2022.

У періоді з 01.04.2022 по 30.06.2023 позивач застосовував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" ПК України - III група за ставкою 2 відсотки.

З 01.07.2023 позивач перейшов на спрощену систему оподаткування - II група зі ставкою 20 відсотків (згідно поданої заяви на спрощену систему в електронному вигляді від 14.08.2023 № ).

Зазначені відомості встановлені судом з наявних у матеріалах справи документів та сторонами не заперечуються.

Позивачем 24.01.2024 було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (для першої та другої груп) за 2023 рік, з позначкою «звітна» (вх.№ ), в якій задекларовано обсяг доходу (рядок 03, 08) у розмірі 4 212 072,81 грн. (а.с. 25-28)

ГУ ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку поданої податкової декларації платника єдиного податку, за результатом якої складено акт від 11.03.2024 №9054/20-40-24-21-06/. (а.с. 21-24)

У ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації платника єдиного податку, з урахуванням положень п. п. 9 прим. 1.4.3 п. п. 9 прим. 1.4 п. 9 прим. 1 підрозділ 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, встановлено, що оскільки ФОП ОСОБА_1 з 01 січня по 31 червня 2023 року застосовував спрощену систему з особливостями оподаткування, а з 01 липня 2023 року перейшов на сплату єдиного податку другої групи за ставкою 20 відсотків, то граничний обсяг доходу для такого платника на 6 місяців до кінця 2023 року становитиме 2 793 900 гривень. Таким чином, сума перевищення обсягу доходу становить - 1 418 172,81 грн. Перевіркою встановлено порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 3 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 3 пункту 296.5 статті 296 розділу XIV ПК України, а саме: не декларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків з суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Перехідні положення для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 212 725,92 гривень.

На підставі висновків акту перевірки, з урахуванням розгляду заперечень, ГУ ДПС у Харківській області на виконання п. 54.3.-ст. 54 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку та сформовано податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 № 0/20169/24-21 про визначення суми грошового зобов`язання по єдиному податку на суму основного платежу - 212 725,92 грн. та відповідно до вимог п. 123.1 ст. 123 ПК України застосовано штрафну санкцію у сумі 21 272,60 гривень. (а.с. 15)

Разом з тим, позивачем 21.03.2024 подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 рік з позначкою «уточнююча». У декларації (№ ) задекларовано обсяг доходу (рядок 03) у розмірі 3 897 072,81 грн. (а.с. 16-20)

Позивач звернувся до Державної податкової служби України ( далі - ДПС України) зі скаргою (вх. ДПС № 17823/6 від 06.05.2024) про перегляд податкового повідомлення-рішення від 17.04.2024 № 0/20169/24-21 про визначення грошового зобов`язання по єдиному податку.

За результатами розгляду скарги, ДПС України скасувала податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 № 0/20169/24-21, винесене ГУ ДПС у Харківській області, в частині грошового зобов`язання по єдиному податку на суму основного платежу 47 250 грн, штрафної санкції - 4725,01 гривень.

Підставою для скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення в частині грошового зобов`язання по єдиному податку на суму основного платежу 47 250 грн, штрафної санкції - 4725,01 гривень, стало саме подання позивачем уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 рік, що не була врахована відповідачем при проведенні камеральної перевірки.

ГУ ДПС у Харківській області, враховуючи висновки ДПС України за результатами розгляду скарги позивача, 22.07.2024 направило позивачу нове податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421 на зменшену суму податкового зобов`язання.

Податкове повідомлення рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421 направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом та направлено до електронного кабінету платника податків позивача, що підтверджується матеріалами справи.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням від 22.07.2024 № 0/41189/2421 позивач звернувся до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Пунктом 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За пп. 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1. статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Абзацом 1 п.75.1.ст. 75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.

Відповідно до п. п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст. 15 ПК України).

За п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до п.36.5. ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК України до суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата становила 6700,00 грн., а отже, граничний обсяг доходу платника податку 2 групи на спрощеній системі оподаткування становив 5 587 800,00 грн.

Разом з тим, 01.08.2023 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ (далі Закон №3219-ІХ) до Податкового кодексу України було внесено зміни зокрема шляхом доповнення розділу ХХ «Перехідні положення» підпунктом 9-1.4.3. пунктом 9-1. підрозділу 8.

Підпунктом 9-1.4.3. пунктом 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Згідно з вимогами пункту 293.4 статті 294 ПК України, ставка єдиного податку для платників єдиного податку першої третьої групи (фізичні особи підприємці) встановлюється у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку, як платник податку III групи за ставкою 5 відсотків, у період з 23.06.2017 по 31.03.2022.

У періоді з 01.04.2022 по 30.06.2023 позивач застосовував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX "Перехідні положення" ПК України - III група за ставкою 2 відсотки.

З 01.07.2023 позивач перейшов на спрощену систему оподаткування - II група зі ставкою 20 відсотків (згідно поданої заяви на спрощену систему в електронному вигляді від 14.08.2023 № ).

З матеріалів справи вбачається, що перехід позивачем на спрощену систему оподаткування з особливостями, встановленими пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, здійснено на підставі самостійно поданої позивачем заяви.

Так, позивачем 24.01.2024 було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (для першої та другої груп) за 2023 рік, з позначкою «звітна» (вх. № ), в якій задекларовано обсяг доходу (рядок 03, 08) у розмірі 4212072,81 грн.

У ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації платника єдиного податку, з урахуванням положень п. п. 9 прим. 1.4.3 п. п. 9 прим. 1.4 п. 9 прим. 1 підрозділ 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, встановлено, що оскільки позивач з 01 січня по 31 червня 2023 року застосовував спрощену систему з особливостями оподаткування, а з 01 липня 2023 року перейшов на сплату єдиного податку другої групи за ставкою 20 відсотків, то граничний обсяг доходу для такого платника на 6 місяців до кінця 2023 року становитиме 2 793 900 гривень. Таким чином, сума перевищення обсягу доходу становить - 1 418 172,81 грн.

21.03.2024 позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 рік з позначкою «уточнююча». Зазначена декларація подана після проведення камеральної перевірки.

За результатами адміністративного оскарження позивачем зазначеного податкового повідомлення-рішення до ДПС, таке податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 №0/20169/24-21 було скасовано в частині грошового зобов`язання по єдиному податку на суму основного платежу 47 250 грн, штрафної санкції - 4 725,01 гривень, у зв`язку з врахуванням даних уточнюючої декларації.

У подальшому відповідачем прийнято уточнюючу декларацію позивача до уваги, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Харківській області, враховуючи висновки ДПС України за результатами розгляду скарги позивача, 22.07.2024 направило позивачу нове податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421 на зменшену суму податкового зобов`язання.

Так, в уточненій декларації (№ ) позивачем задекларовано обсяг доходу (рядок 03) у розмірі 3 897 072,81 грн.

Згідно з підпунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Норма, викладена в підпункті 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, внесена Законом України від 30.06.2023 №3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (далі - Закон №3219-IX), який набрав чинності з 01.08.2023.

Відповідно до підпункту 9-1.4.3. пунктом 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, граничний обсяг доходу позивача на спрощеній системі оподаткування 2 групи зі ставкою 20% за 2023 рік становить 2 793 900,00 грн. (5 587 800,00 грн./ 12 місяців)*6 місяців = 2 793 900,00 грн.

Відтак, перевищення позивачем граничного обсягу доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік склало - 1 103 172,81 грн, що призвело до подальшого донарахування податкових зобов`язань по єдиному податку.

При цьому, у зазначеній декларації платником самостійно (у рядку 04) не визначено суму податку за ставкою 15%, із суми перевищення граничного обсягу доходу, яка повинна становити - 165 475,92 грн.

Отже, суд погоджується з висновками ГУ ДПС у Харківській області про перевищення позивачем граничного обсягу доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік.

Суд зазначає, що положення підпункту 9-1.4.3. пунктом 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначають виключно порядок розрахунку обсягу доходу за 2023 рік для відповідної групи платників єдиного податку, які використовували особливості оподаткування, визначені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Зазначене положення підпункту 9-1.4.3. не встановлювало нові та не змінювало визначені пунктом 291.4 ПКУ вимоги до суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано обсяг доходу в 3 та 4 кварталах 2023 року, коли підпункт 9-1.4.3. пунктом 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вже набрав чинності.

Так, позивач був/мав бути обізнаний про зміни податкового законодавства та мав достатньо часу для прийняття рішення про подальші шляхи реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, в тому числі і в частині оподаткування отриманого доходу.

Також, позивач мав бути обізнаний з прийнятими змінами щодо визначення обсягу доходу платника єдиного податку другої групи в 2023 році.

Крім цього, суд звертає увагу, що позивач до часу подання податкової декларації та уточнюючої податкової декларації мав достатній проміжок часу, щоб ознайомитися з вищевказаними законодавчими нормами.

Згідно з п. 293.8 ПКУ ставки, встановлені пп. 293.3 293.5 ПК України застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у п. 291.4 ПКУ, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування. Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15%. Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.

Так, позивачем при складенні та поданні податкової декларації та уточнюючої податкової декларації за 2023 рік не враховано зміни, внесені Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ, яким підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено підпунктом 9-1.4.3.

Зазначені висновки щодо порушення позивачем норм податкового законодавства позивачем не спростовані.

Щодо доводів позивача про те, що контролюючим органом не враховано поданої позивачем уточненої декларації, суд зазначає, що такі доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки, як вже було зазначено судом, за результатами розгляду скарги позивача на первісне податкове повідомлення-рішення № 0/20169/24-21 від 17.04.2024, ДПС України скасувало таке податкове повідомлення-рішення в частині грошового зобов`язання по єдиному податку на суму основного платежу 47 250 грн, штрафної санкції - 4725,01 гривень та у подальшому відповідач, враховуючи висновки ДПС України за результатами розгляду скарги позивача, 22.07.2024 направило позивачу нове податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421 на зменшену суму податкового зобов`язання.

Отже, зазначені доводи позивача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Відносно доводів позивача про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням форми, встановленої законом, суд зазначає наступне.

Так, з приводу наявності певних дефектів оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивач у позовній заяві зазначив, що йому неналежним чином було надіслано податкове повідомлення-рішення та не було надіслано розрахунок до податкового повідомлення-рішення, що є порушенням до вимог складання та надіслання податкового повідомлення-рішення.

Однак, матеріалами справи спростовуються доводи позивача щодо того, що йому не було надіслано розрахунок до податкового повідомлення-рішення.

Так, судом встановлено, що на виконання вимог п. 60.4. ст.60 ПКУ ГУ ДПС у Харківській області 22.07.2024 направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421, прийняте з урахуванням висновків ДПС України за результатами розгляду скарги позивача, на зменшену суму податкового зобов`язання.

Податкове повідомлення рішення від 22.07.2024 № 0/41189/2421 направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом за податковою адресою позивача разом з відповідним розрахунком, що підтверджується наявним у матеріалах справи чеком про відправку, а також направлено до електроного кабінету платника податків, що підтверджується відповідним скріншотом.

Також, щодо певних дефектів у процедурі прийняття рішення Верховний Суд неодноразово зауважував на тому, що не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, якщо воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Таку позицію викладено, до прикладу, у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18. У цьому судовому рішенні Верховний Суд окреслив, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення". Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Так, суд зазначає, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли недотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Більш того, суд зазначає, що посилання позивача в позовній заяві на п.п. 266.7.2 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки зазначений припис стосується податкових повідомлень-рішень, якими нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Натомість, у даній справі оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням здійснено нарахування позивачу єдиного податку з фізичних осіб.

Так, під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення № 0/41189/2421 від 22.07.2024 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а оскаржуваний індивідуальний акт прийнято з відповідністю наведеними у частині третій статті 2 КАС України критеріями.

Позивачем належних обґрунтувань та відповідних доказів на спростування зазначених обставин до суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо помилковості обставин, викладених відповідачем в акті перевірки та щодо формальних недоліків оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, однак жодних доказів, що спростовують висновки акту перевірки до суду не подано.

Таким чином доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, на підставі наявних доказів.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомленння-рішення не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення або порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного податкового повідомленння-рішення. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН