Справа № 420/33134/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.10.2023 року №07;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 11.10.2023 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , а саме: з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.10.2023 року він звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. Питання щодо призначення позивачу пенсії за віком розглядалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області, яке прийняло рішення від 20.10.2023 року №07 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу з посиланням на недолікив оформленні трудової книжки позивача. Відповідач зазначив, що на титульній сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 01.08.1986р. внесена неповна дата народження (зазначений тільки рік) і що не надано уточнювальну довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а також довідку про послідовне перейменування господарства за період роботи в колгоспі з 28.05.1984р. по 05.11.1988р. Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є протиправним, незаконним та такими, що порушує його права та інтереси. Позивач посилається на те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність. Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок несуть особи, що призначені наказом керівника підприємства. Позивач вважає, що його право на пенсію не може бути поставлено в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, позивач вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, і що внесення неповної дати народження на титульній сторінці трудової книжки позивача не може бути підставою для виключення всіх періодів роботи з трудового стажу позивача. Крім того, позивач зазначає, що райони Херсонської області, де працював позивач в колгоспі, а саме: Іванівська селищна територіальна громада в теперішній час знаходяться в районі проведення бойових дій та перебувають в тимчасовій окупації, тому витребувати будь-які додаткові довідки або відомості позивач не має можливості. Позивач посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Ухвалою судді від 03.01.2024р. відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також судом витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.

17.01.2024р. від відповідача були отримані витребувані документи та відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується із заявленими вимогами, зазначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.48 КЗпП України від 10.12.1971 № 322-VIII трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався Положенням про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 (далі Положення). Відповідно до п.5, 6 вказаного Положення в трудову книжку колгоспника вносяться відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці за час роботи в колгоспі завіряються підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Постановою КМ України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637). Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637. 11.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №07 від 20.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 11.10.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 28.05.1984 по 10.04.2000 згідно з записами трудової книжки від 01.08.1986 НОМЕР_2 , оскільки на першій сторінці дату народження позивача внесено з порушенням Інструкції про ведення трудових книжок (відсутнє число і місяць народження). До страхового стажу зараховано періоди роботи з 10.03.1989 по 11.01.1994 згідно з довідкою від 19.11.2019 № 250/129 та даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 13 років 3 місяці 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. Жодних інших документів, що підтверджують вищезазначені періоди роботи, передбачені Порядком №637, позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано. Відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 04.03.2020 по справі № 155/1180/17.

29.01.2024р. до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.85-86) від представника позивача в якій зазначено, що відповідачем необґрунтовано покладено на позивача тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Записи про періоди роботи у трудовій книжці позивача є чіткими та без виправлень, завірені (засвідчені) відповідними печатками підприємств, де працював позивач. Позивач вважає, що період роботи з 28.05.1984р. по 10.04.2000 має бути зарахований до страхового стажу позивача. Також, позивач вважає, що всі твердження відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 11.10.2023 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.70).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності був визначений структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №07 від 20.10.2023 року відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком. Вказане рішення мотивоване тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 28.05.1984 по 10.04.2000 згідно з записами трудової книжки від 01.08.1986 НОМЕР_2 , оскільки на першій сторінці дату народження позивача внесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок (відсутнє число і місяць народження). До страхового стажу зараховано періоди роботи з 10.03.1989 по 11.01.1994 згідно з довідкою від 19.11.2019 № 250/129 та даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу відповідач встановив страховий стаж позивача - 13 років 3 місяці 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком (а.с.51).

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Так, частиною 1 вказаної статті, зокрема, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII « Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо відсутності числа і місяця народження у трудовій книжці позивача, не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є доказами для підтвердження його трудового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18), від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також, варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у врахуванні періодів його трудової діяльності з 28.05.1984 по 10.04.2000 згідно з записами трудової книжки від 01.08.1986 НОМЕР_2 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.10.2023 № 07 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 є протиправним та підлягає скасуванню.

Визнаючи протиправним та скасовуючи спірне рішення, суд покладає на відповідача обов`язок зарахувати до страхового стажу позивачу періоди роботи з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , та обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 11.10.2023 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , а саме: з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (адреса: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.10.2023 року №07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 11.10.2023 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , а саме: з 28.05.1984 року по 10.04.2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів