Справа № 708/441/24
Суддя: Акулов Є. М.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/441/24
Номер провадження № 2-а/708/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 р.

Чигиринський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Акулова Є.М.,

секретаря судового засідання Омельченко Ю.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Чигирин, в дистанційному провадженні, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області в особі Інспектора сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Сєнь Олександра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області в особі Інспектора сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Сєнь Олександра Валерійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.04.2024 року, серії БАБ № 178347, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

В обгрунтування зазначив, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.04.2024 року, серії БАБ № 178347, 07.04.2024 року о 16:43 год. в с. Медведівка по вул. М.Залізняка, підчас руху на мотоциклі ТЗ ІЖ Юпітер ( НОМЕР_1 ), водій ОСОБА_1 не мав мотошолома, чим порушив вимоги п. 2.3 г ПДР України та в ході перевірки документів в останнього було відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, а саме «А», чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б ПДР України, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, які були об`єднані в одне провадження, згідно ст. 36 КупАП.

Позивач, вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним з огляду на те, що, останній діяв в стані крайньої необхідності. Просив врахувати, що був вимушений скористатися транспортним засобом, щоб швидко дістатися до місця свого проживання та в подальшому звернутися за невідкладною медичною допомогою, оскільки отримав травму правого ока, згідно діагнозу травматична ерозія рогівки правого ока.

Крім того, вважав, що поліцецськими було порушено порядок притягнення його до адміністративної відповідальності. Тому просив скасувати постанову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він взагалі немає посвідчення водія відповідної категорії. Дійсно 07.04.2024 року він виїхав на своєму мотоциклі до свого знайомого, де перебуваючи на його подвір"ї, наштрикнувся на гилку дерева та пошкодив око. Після цього поїхав до себе додому, щоби в подальшому встгнути на автобус до Черкас до лікаря. Підтвердив, що поліцейським щодо нього було складено постанову серії БАБ№178347, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч 5 ст 121,ч1-2ст 126,36 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн., яку він отримав поштовим відправленням 13.04.2024 року. Він не згоден із винесеною щодо нього постановою, оскількі діяв в межаїх крайньої необхідності і в постанові нерозбірливо зазначена посада особи, що її склала, а розглядала справу про адміністративне правопорушенняна місці (коло його двору) інша особа-поліцейський. Підтвердив, що отримав відзив на позов, де зазначений документ викладено розбірливо.

Крім того, вказав, що не повідомляв працівникам поліції, які його зупинили, про марку транспортного засобу, яким він керував та не надав документів на місці зупинки, а попросив їх доїхати з ним до його подвір"я, де він надав технічний паспорт на мотоцикл. При цьому зазначив, що він керував мотоциклом марки МТ-10, держзнак 9303ЧКС, а подав поліціянтам техпаспорт на мотоцикл марки ДНЕПР-11, хоча насправді мотоцикл був зібраний із різних детелей, зокрема задня частина від Днепр-11. Тим самим, вважає, що марка транспортного засобу невірно відображена в постанові і тому вона (постанова) є незаконною.

Чому на місці отримання травми не викликав швидку, не скористався послугами іншого водія, пояснив, що телефон його не працював, а іншого водія не шукав.

Він повідомив працівникам поліції про наявність у нього травми ока, при цьому клопотань про перенесення прозгляду справи та необхідності скористання правовою допомогою не заявляв. Копію постанови на місці не отримав, а пішов у свій двір, а після чого поїхав автобусом до Черкас.

Представник відповідача надав відзив з додатками, вважав позов необгрунтованим та недоведеним. Напроти винесену щодо правопорушника постанову, - законною, оскільки саме позивач порушив ПДР, їхав мотоциклом без шолома, не маючи при собі документів на мотоцикл та водійського посвідчення.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на законність та обґрунтованість винесеної постанови, та відсутність підстав для її скасування. На обґрунтування наявних заперечень щодо позову представником відповідача суду надано відеодиск на якому зафіксовано рух транспортного засобу, розгляд справи та пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності. В подальшому надав зачву про розгляд справи за його відсутності.

Вирішуючи по суті спір, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, згідно змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.04.2024 року, серії БАБ № 178347, позивач, -водій ОСОБА_1 07.04.2024 року о 16:43 год. в с. Медведівка по вул. М.Залізняка, підчас руху на мотоциклі ТЗ ІЖ Юпітер (МТ16), не мав мотошолома, чим порушив вимоги п. 2.3 г ПДР України та в ході перевірки документів в останнього було відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, а саме «А», чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б ПДР України, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, які були об`єднані в одне провадження, згідно ст. 36 КупАП. Застосоване стягнення штраф 3400 грн ( ас 7,59).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч. 1 ст. 286 КАС України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення зокрема: порушення правил дорожнього руху, в тому числі відповідальність за які передбачені частиною перша, друга і четверта статті 126.

Відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за N 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема частиною 5 статті 121 КУпАП, частинами першою, другою статті 126 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; частиною 1 ст. 126 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством; частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У відповідності до п.1.3 ПДР України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, що кореспондується з п.1.9. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення яких вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, виїзджаючи із домоволодіння без документів, мотошолома та не маючи взагалі посвідчення водя відповідної категорії позивач безумовно порушив ПДР УКраїни, що й було зафіксовано працівниками поліції в оскаржуваній постанові. Рухаючись на мотоциклі до свого домоволодіння з отриманою травмою ока, позивач також знехтував зазначеними нормами ПДР України, і таких рух не може розглядатися як крайня необхідність, виходячі з наступного.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Як вбачається з постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.04.2024 року, серії БАБ № 178347, ОСОБА_1 керував транспортним засобом без мотошолома та без посвідчення водія відповідної категорії, а саме «А» ( а.с. 59).

В позовній заяві (а.с. 22-27) та наданих суду поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що керував ТЗ у стані крайньої необхідності, оскільки отримав травму правого ока, тому йому швидко потрібно було доїхати додому, для подальшого звернення за невідкладною медичною допомогою. На підтвердження звернення останнього за медичною допомогою надав Довідку КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 07.04.2024 року (а.с.31),в якій встановлено діагноз - травматична ерозія рогівки правого ока.

Однак, з пояснень позивача також встановлено, що він, не маючи посвідчення водія взагалі, виїхав з двору на мотоциклі без документів та мотошолдома до свого товариша, де наштрикнувшись на гилку оком, повернувся мотоциклом до дому для звернення за медичною допомогою. При цьому не скористався допомогою інших осіб, або швидкою медичною допомогою.

Крім того, з даних відеозапису, доданого стороною відповідача до відзиву як доказ у справі, зміст якого збігається із наданим позивачем відеозаписом( ас 104) водій керував мотоциклом 07.04.2024 року о 16:43 год. в с. Медведівка по вул.. М.Залізняка та був зупинений працівниками поліції, оскільки рухався без мотошолома, що є порушенням ПДР та вказує на законність зупинки ТЗ. На вимогу працівників поліції пред`явити посвідчення водія, ОСОБА_1 вказав, що такого не має взагалі. Під час складення постанови відповідач, не скористався правовою допомогою та не просив перенести розгляд справи.

З урахуванням обставин справи, пояснень самого позивача, посилання особи, стосовно якого здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді травмування ока, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача щодо невідповідності постанови, порядку притягнення його до адміністративної відповідальностіф не спростовують самого факту порушення ним правипл дорожнього руху, а вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлений законодавством, стягнення накладено в межах санкції частини статті КУпАП, за сукупністю правопорушень, та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому суб`єкт владних повноважень діяв в межах, на підставі та у спосіб, визначений ст. 19 Конституції України. А тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України " Про дорожній рух" , Правил дорожнього руху України, ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст. ст. 121, 251, 283-284 КУпАП суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області в особі Інспектора сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Сєнь Олександра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Євген АКУЛОВ