Справа № 120/759/24
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/759/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

18 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2023 №ЦЗ-129/ВІ/а-2 про накладення на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 67000 грн.

17 липня 2024 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 27 липня 2021 року.

Так, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », продуктовий маркет, де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

З 12 год. 30 хв. 05 жовтня 2023 року до 15 год. 00 хв. 12 жовтня 2023 року посадові особи ГУ ДПС у Вінницькій області провели фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Під час проведення фактичної перевірки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », знаходилась ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж підакцизного товару у тому числі підакцизних товарів.

У ході фактичної перевірки 05.10.2023 о 12 год. 30 хв., здійснено контрольну закупку підакцизного товару, що належить ФОП ОСОБА_1 , контрольно - розрахункову операцію, продаж підакцизного товару, а саме: шампанське, продаж якого здійснила продавець ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_2 ознайомилась та отримала наказ від 14.09.2023 № 2572к «Про проведення фактичної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та направлення на перевірку від 03.10.2023 за № 4309 та № 4310.

За результатами проведеної перевірки Головне управління ДПС у Вінницькій області склало акт фактичної перевірки від 12 жовтня 2023 року № 16816/02-32-24-05/, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , зокрема статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413.

На підставі вказаного акту перевірки, 08.12.2023 року заступником начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Олександром Базякою складено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЦЗ-129/ВІ/а-2, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000 грн.

Непогоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (Порядок № 823), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" (Порядок №509).

Згідно зі ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 КЗпП визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої-третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (Порядок № 509).

Згідно п. 2 Порядку №509 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова винесена на підставі вимог закону, в порядку передбаченому законодавством і в межах повноважень особи, що її прийняла.

Стосовно тверджень апелянта про те, що відповідачем не враховано, що зміни внесені до Порядку №509, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 щодо підстав накладання штрафу, визнані незаконними та скасовані рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17424/19 від 28.04.2021, яке набуло законної сили, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 "Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю".

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" затверджено:

-Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю;

- Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю;

- та внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Тобто, постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" в частині внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України нечинною не визнавалася і не скасовувалася.

Крім того, право податкових органів здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях закріплено правовими нормами Податкового кодексу України та статті 259 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт фактичної перевірки Головного управління ДПС у Вінницькій області від 12.10.2023 року, проведеної відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження господарської діяльності, правомірно є підставою для накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 року у справі №560/3981/23, який у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при вирішенні даного спору.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 а не з нею, оскільки дані твердження спростовуються поясненнями даного працівника від 05.10.2023 року, в яких вона вказала, що працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », продуктовий маркет за адресою АДРЕСА_1 , та здійснює продаж товарів у тому числі підакцизних, які належать ФОП ОСОБА_1 , графік роботи об`єкта з 7 год. 30 хв. по 21 год. 00 хв., щоденно, тривалість робочого часу через день ( згідно з графіка) без перерви на обід.

При цьому, 05.10.2023 о 12 год. 30 хв. ОСОБА_2 ознайомилась та отримала наказ від 14.09.2023 № 2572к «Про проведення фактичної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та направлення на перевірку від 03.10.2023 за № 4309 та № 4310.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснила допуск працівника ( ОСОБА_2 ) до роботи без укладеного трудового договору та до повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, в частині відсутності належного повідомлення позивача про розгляд справи, оскільки матеріали справи свідчать, що під час розгляду справи уповноваженою особою Міжрегіонального управління №ЦЗ/3.1/7978-23 від 24.10.2023, позивача повідомлено рекомендованим листом про розгляд справи про накладення штрафу (трек №701), та 25.10.2023 телефонограмою на номер телефону позивача, що зазначений у акті ДПС, передано повідомлення про надходження матеріалів фактичної перевірки ДПС та про розгляд справи про накладення штрафу, а також запропоновано позивачу надати документи, які спростовують викладені у ньому порушення за адресою: 21050, м. Вінниця, вул. Магістратська, 37.

Також позивача інформовано про порядок та строк розгляду справи про накладання штрафу, а також про те, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладання штрафу, та про те, що у разі відсутності підстав для складання постанови про накладення штрафу, або про винесення постанови про накладення штрафу позивача буде повідомлено додатково (про що зазначалось в листі від вих.№ ЦЗ/1/8297-23 від 02.11.2023).

Таким чино, відповідачем дотримано положення Порядку 509, які вказують на те, що про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкт господарювання та роботодавця не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що твердження апелянта не спростовує факту порушення ним законодавства про працю та розцінюється як спосіб захисту для уникнення позивачем відповідальності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем обгрунтовано прийнято оскаржувана постанова, а тому відсутні підстави для її скасування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.