Справа № 440/10960/24
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/10960/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради про зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради в якому просить:

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради нарахувати і надалі виплачувати ОСОБА_1 :

- державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років, відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік, та

- надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради:

- донарахувати (до розміру відповідного прожиткового мінімуму) та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років, починаючи з 01.10.2021, з урахуванням висновків суду;

- донарахувати (до розміру відповідного прожиткового мінімуму) та виплатити ОСОБА_1 надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, починаючи з 01.10.2021, з урахуванням висновків суду.

В обрунтування позовної заяви позивач вказував, що на даний час здійснює за дитиною, якій встановлена інвалідність, постійний щоденний догляд (через це не має можливості працювати за трудовим договором або займатися іншою оплачуваною діяльністю) і отримує у зв`язку з інвалідністю дитини через Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради дві соціальні допомоги: соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, розмір якої у 2024 році складає 1652,70 грн (70% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 2361 грн * 70%), надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, розмір якої у 2024 році складає 1598 грн (50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн*50%). При цьому кожна з цих виплат є нижчою за прожитковий мінімум. У свою чергу відповідачем протиправно відмовлено у виплаті державної соціальної допомоги як матері дитини з інвалідністю до 18 років та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

08.10..2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на його безпідставність. Зазначив, що у контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що Верховною Радою України прийнято Закон України "Про державну соціальну допомогу особа з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю". Положеннями Закону № 2109-ІІІ на законодавчому рівні гарантовано особі отримання державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю. З метою реалізації положень даного Закону, Урядом 03.02.2021 прийнято постанову, якою затверджено Порядок № 79. Даний Порядок набрав чинності 09.02.2021. Тож, після 09.02.2021 порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю, здійснюється з дотриманням вимог Закону № 2109-III та Порядку № 79. Звертаю увагу суду на те, що в статтях 2 та 3 Закону № 2109-ІІІІ не розкрито в повному обсязі питання правової природи виплат "державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю". Матеріалами справи підтверджується, що позивач одержує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю та надбавку на догляд, у зв`язку із інвалідністю сина. Управлінням беззастережно визнаються дані обставини. Більше того, Управління підтверджує таке право позивача шляхом прийняття відповідних владно-управлінських рішень на виконання вимог Закону № 2109-ІІІ та Порядку № 79. Призначаючи названу допомогу, відповідач виходив із системного застосування низки нормативно-правових актів (а.с. 94-97).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

20.11.2019 Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради видано ОСОБА_1 посвідчення НОМЕР_1 на дитину з інвалідністю до 18 років ОСОБА_3 (а.с. 23-24).

Рішенням Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради від 09.09.2021 призначено ОСОБА_1 допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_2 (а.с. 41).

Згідно вищевказаного рішення розмір державної соціальної допомоги з 01.10.2021 по 27.08.2030 становить 1297,80 грн, розмір надбавки на догляд з 01.10.2021 по 27.08.2030 становить 1255 грн.

05.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради із заявою в якій просила нарахувати та надалі виплачувати державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років, відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом про Державний бюджет України на 2024 рік" та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на 2024 рік", а також провести перерахунок вже виплачених сум: донарахувати (до розміру відповідного прожиткового мінімуму) та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років, починаючи з 01.10.2021 та донарахувати (до розміру відповідного прожиткового мінімуму) та виплатити ОСОБА_1 надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, починаючи з 01.10.2021. (а.с. 25).

Листом від 12.07.2024 № О-01-13/22701-04/5 Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до статті 2 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" допомога призначається у таких розмірах:

- особам з інвалідністю з дитинства І групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- особам з інвалідністю з дитинства II групи - 80 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- особам з інвалідністю з дитинства III групи - 60 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" надбавка на догляд призначається в розмірах:

- на дитину з інвалідністю підгрупи А віком до 6 років - 200 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років;

- на дитину з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років - 200 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

- надбавка на догляд за іншою дитиною з інвалідністю встановлюється в розмірі:

- на дитину з інвалідністю віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років;

- на дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Іншого розміру державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю чинним законодавством не передбачено, а відповідно підстав в управління для проведення перерахунку згідно заяви немає (а.с. 26).

Вважаючи, що Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради порушені права позивача, останній звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначає Закон України "Про соціальні послуги" від 17.01.2019 №2671-VIII (далі - Закон №2671-VIII).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону №2671-VIII соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 13 Закон №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є дітьми з інвалідністю.

Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю"від 16.11.2000 №2109-ІІІ (далі - Закон №2109-ІІІ) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-XIV (надалі - Закон №966-XIV) визначено прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За правилами частини другої статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною першою статті 2 Закону №966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших.

За змістом статті 4 Закону №966-XIV прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження .

Статтею 1 Закону №2109-ІІІ визначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно з цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 2 Закону №2109-ІІІ державна соціальна допомога призначається у таких розмірах, зокрема, на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Абзацом 3 частини четвертої статті 3 Закону №2109-ІІІ передбачено, що надбавка на догляд за іншою дитиною з інвалідністю встановлюється в розмірі: на дитину з інвалідністю віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Згідно із статтею 4 Закону №2109-ІІІ державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

На дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

У свою чергу статтею 12 Закону №2109-ІІІ передбачено, що суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням. Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-IX (далі - Закон 1082-IX) установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 02.12.2021 №1928-IX (далі - Закон 1928-IX) установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;

працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-IX (далі - Закон2710-IX) установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні;

працездатних осіб - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 3460-IX (далі - Закон 3460-IX) установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2563 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

працездатних осіб - 3028 гривень;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Умови призначення і виплати, перелік документів, необхідних для призначення, зокрема: державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства або дітям з інвалідністю віком до 18 років (далі - державна соціальна допомога); надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства або дітьми з інвалідністю віком до 18 років (далі - надбавка на догляд), визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю дитинства та дітям з інвалідністю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №79 "Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №79).

Пунктом 5 Порядку № 79 передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років (абзац 1).

До державної соціальної допомоги призначається також надбавка на догляд, зокрема, за дітьми з інвалідністю віком до 18 років (абзаци 3, 6).

Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновлювачів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (крім заочної форми здобуття освіти), не проходять військову службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років (абзац 7).

Пунктом 9 Порядку №79 встановлено, що державна соціальна допомога (в тому числі надбавка на догляд) призначається з дня звернення за їх призначенням, якщо протягом трьох місяців подано всі необхідні документи. Якщо до заяви подано документи не в повному обсязі, орган соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняття відповідних документів із зазначенням дати їх прийняття, а також про документи, які у тримісячний строк необхідно подати (повідомлення видається/надсилається йому у паперовій або електронній формі (за наявності електронної адреси).

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд) вважається день прийняття заяви з документами.

Якщо заява з документами надсилається засобами поштового зв`язку, то днем звернення за державною соціальною допомогою (у тому числі надбавкою на догляд) вважається дата, зазначена на відбитку календарного штемпеля. Заява розглядається не пізніше ніж через 10 днів після її надходження з документами.

Відповідно до пункту 10 Порядку №79 розмір державної соціальної допомоги призначається відповідно до прожиткового мінімуму, що визначається згідно із законом.

Державна соціальна допомога призначається в таких розмірах, зокрема, на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір надбавки на догляд призначається в таких розмірах, зокрема: на іншу дитину з інвалідністю віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на іншу дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму перерахунок державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд) проводиться органами соціального захисту населення без подання заяви особою з інвалідністю з дитинства чи законним представником особи з інвалідністю з дитинства, визнаної недієздатною, та дитини з інвалідністю віком до 18 років, яка отримує державну соціальну допомогу (далі - отримувач).

Державна соціальна допомога та надбавка на догляд призначаються в новому розмірі з дня набрання чинності законом про збільшення розміру прожиткового мінімуму.

Якщо щомісячний розмір державної соціальної допомоги не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам призначається щомісячна доплата в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

У разі коли щомісячний розмір державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд особам з інвалідністю з дитинства I групи, віднесених до підгрупи А, не досягає розміру державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд, що виплачується на дітей з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років, призначається щомісячна доплата в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_4 доглядає за дитиною з інвалідністю з дитинства - сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 01.10.2021 по 27.08.2030 відповідно до вимог Закону №2109-ІІІ та Порядку №79 отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з дитинства - сина ОСОБА_2 , та надбавку на догляд, розмір яких є нижчим розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, позивач інших доходів, окрім зазначених вище соціальних виплат, не отримує, що не заперечується відповідачем.

У пункті 2.3 Рішення від 22.05.2018 №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив:

"Конституційний Суд України виходить з того, що статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, включаючи право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); визначено джерела і механізми соціального забезпечення громадян (частина друга); та встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя). У державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини.

Згідно зі статтею 46 Основного Закону України соціальний захист пов`язується, зокрема, "з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім`ї" (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009).

Наведений зміст права, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).

Конституційний Суд України вважає, що зазначені положення Основного Закону України зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення. Заходи соціального захисту мають втілювати ідеї соціальної солідарності та справедливості, бути спрямовані на охорону і захист особи при настанні можливих соціальних ризиків.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю".

За приписами статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач та його дитина з інвалідністю з дитинства підпадають під всі умови, визначені зазначеною конституційною нормою, для того, щоб його рівень життя та рівень життя дитини з інвалідністю був забезпечений не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Конституція України має найвищу юридичну силу (частина друга статті 8 Конституції України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що для вирішення цього спору слід застосувати норми Конституції України як норми прямої дії, зокрема, статті 46 Конституції України, які мають найвищу юридичну силу, в тому числі й над законами України та постановами Кабінету Міністрів України, щодо правомірності здійснення нарахування та виплати позивачу соціальних виплат.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 16.07.2020 у справі №562/2658/15-а.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на розмір соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у розмірі не нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом, та розмір надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю не нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зазначені виплати не можна розглядати у сукупності, оскільки виплати стосуються двох осіб (дитини та його батька), а не однієї особи. У цьому випадку, як зазначалось раніше, позивач не отримував інших виплат, окрім надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю.

При цьому, зазначені соціальні виплати пов`язані між собою, і надбавка на догляд за дитиною встановлюється у випадках, коли дитина потребує постійного догляду. Але зазначені соціальні виплати не можна рахувати сукупно, оскільки допомога на дитину сплачується на утримання дитини з інвалідністю і не може бути нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом, а надбавка на догляд за дитиною, сплачується безпосередньо на утримання особи, яка здійснює такий догляд і не має інших видів доходів.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 у справі № 500/429/23.

Таким чином, посилання відповідача в листі від 12.07.2024 № О-01-13/22701-04/5 на те, що положення Закону №2109-III в частині встановлення особі щомісячної доплати в сумі, якої не вистачає до розміру прожиткового мінімуму, застосовуються у випадку, якщо сума державної соціальної допомоги як дитині з інвалідністю до 18 років разом із встановленою до неї надбавкою (на догляд за особою) є меншою за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства та позицією Верховного Суду.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 №8-ргі/2013, Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22, 64 Конституції України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника (параграфи 52, 56).

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Право на соціальний захист підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

У справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stec and Others v. the United Kingdom) (ріш.) [ВП], 2005, §§ 47-56. Суд зазначив, що в більшості держав існував широкий спектр пільг соціального забезпечення, призначених для надання прав, які виникають за законом. Пільги фінансуються різними способами: деякі оплачуються внесками до певного фонду; деякі залежать від внесків заявника; багато оплачуються коштом загального оподаткування на основі законодавчо визначеного статусу. Враховуючи різноманітність методів фінансування та взаємопов`язаний характер виплат у більшості систем соціального забезпечення, більше не було виправдано вважати, що лише виплати, які фінансуються коштом внесків до певного фонду, підпадають під дію статті 1 Протоколу № 1

Таким чином, право на соціальний захист в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи соціального страхування в Україні.

Наведе свідчить про те, що поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до осіб з інвалідністю та їх законних представників щодо невідновлення виплати спірної щомісячної грошової допомоги на догляд не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України".

Очевидно, що на виконання положень чинного законодавства державні органи, відповідальні за їх виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати справедливий соціальний захист.

Зважаючи на те, що нарахування соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю покладається на відповідний орган соціального захисту населення, непроведення відповідачем нарахування та виплати таких допомоги та надбавки позивачу у належному розмірі свідчить про те, що поведінка суб`єкта владних повноважень призвела до триваючого порушення права позивача на їх отримання в належному розмірі, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту та відновленню.

Суд повторює, що статтею 8 Конституції України гарантується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України державної соціальної допомоги як матері дитини з інвалідністю до 18 років у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік, а також надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язання Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язання Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язання Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), починаючи з 01.10.2021; зобов`язання Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, починаючи з 01.10.2021.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради надалі виплачувати державну соціальну допомогу та надбавку на догляд, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, вищевикладене суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому. З огляду на це, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині вказаних позовних вимог.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради (, вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України державної соціальної допомоги як матері дитини з інвалідністю до 18 років у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік, а також надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як матері дитини з інвалідністю до 18 років ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), починаючи з 01.10.2021.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років як працездатній особі, починаючи з 01.10.2021.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко