Справа № 420/21350/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення стосовно старшого солдата ОСОБА_1 (п.2 Наказу); зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 року по 22.12.2022 рік за посадою, яку він обіймав до 22.12.2022, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, мотивуючи це тим, що він станом на 24.02.2022 року проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) та через швидку окупацією міста Херсон військовими формуванням рф не зміг евакуюватися, та залишився в окупації до визволення м.Херсон -22.11.2022 року. Після звільнення міста 22.11.2022 року він прибув до місця проходження служби у відповідача, та до цього проходить військову службу на займаній посаді, проте відповідачем неправомірно прийнято оскаржуваний наказ, яким його позбавлено право на отримання грошового забезпечення, та на його звернення щодо виплати грошової забезпечення відповідач рішення не прийняв.

Ухвалою суду від 17.07.2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, відкрито позовне провадження в адміністративній та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду 31.07.2024 року від представника відповідача надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач не прибув у визначений начальником строк до місця зосередження особового складу 08.08.2022( АДРЕСА_2 ), про що зазначено у наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року, також свою відсутність та факт неприбуття підтверджує Позивач у позовній заяві. Відповідно до Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року Про результатами службового розслідування, фактичне місце знаходження старшого солдата ОСОБА_1 не встановлено, зв`язок на час проведення службового розслідування з ним був відсутній та станом на 19.08.2022 року дії старшого солдата ОСОБА_1 набули ознак можливого кримінального правопорушення передбаченого частино 5 статті 407 Кримінального кодексу України Самовільне залишення військової частини або місця служби та було направлено повідомлення з матеріалами службового розслідування до ТУ ДБР м. Мелітополь, після чого було внесені відомості в ЄРДР. Враховуючи обставини, які були встановлені службовим розслідуванням, дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з видання наказу №16 від 19.08.2022 здійснено на підставі вимог нормативно-правових актів та відповідали цим актам та дійсним обставинам. Для визначення статусу старшого солдата ОСОБА_1 , за результатами службового розслідування, та реалізації вимог 9,10 пункту 15 розділу І Порядку виплати наказом (з основної діяльності) начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 16 від 19.08.2022 року старшому солдату ОСОБА_1 було призупинено виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення на час його відсутності на службі без поважних причин. Таким чином наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 16 від 19.08.2022 року відповідає вимогам нормативно-правових актів.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.10.2020р. проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді старшого солдата.

24.02.2022 року у зв`язку з швидкою окупацією місця дислокації його служби в м.Херсон він залишився на окупованій території та не мав можливості безпечного виїзду з окупації до звільнення м.Херсон 11.11.2022 року. Після деокупації м.Херсон 22.11.2022 року позивач прибув на місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 , де продовжив проходження військової служби до цього часу.

В період відсутності позивача на службі 09.08.2022 року наказом начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 №25 від 09.08.2022 року призначено проведення службового розслідування відносно відсутніх військовослужбовців в т.ч. ОСОБА_1 за фактом неприбуття до місця тимчасового зосередження особового складу відповідача в с.Коблево Миколаївської обл.

Актом службового розслідування запропоновано ступінь провини та питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ст.солдата ОСОБА_1 вирішити після завершення досудового розслідування та винесення вироку суду.

За результатами проведеного службового розслідування начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий наказ №16 від 19.08.2022 року, яким наказано підготувати повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 ККУ стосовно ст.солдата ОСОБА_1 та направити з матеріалами службового розслідування до Третього слідчого відділу Територіального управління ДБР, та п.2 вказаного наказу наказано призупинити виплату грошового забезпечення ст.солдату ОСОБА_1 .

Повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 ККУ стосовно ст.солдата ОСОБА_1 було направлено відповідачем до ДБР, яке внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самовільного залишення служби ОСОБА_1 №0000660(а.с.37)ю

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2022 року №55 призначено проведення службового розслідування з метою встановлення причин несвоєчасного прибуття ст.солдата ОСОБА_1 до місця проходження служби, а також встановлення ступеня його вини.

Актом службового розслідування встановлено, що позивач не прибув до визначеного місця зосередження ІНФОРМАЦІЯ_1 через підстави, що не залежали від його волевиявлення -окупація збройними формуваннями рф території м.Херсон, відсутність транспортного сполучення між тимчасово окупованою територією, черга но запису близько двох місяців на приватні автобуси, відмови приватних перевізників везти з м.Херсону особу без військового квітка, а також можливість пошуку ст. солдата ОСОБА_1 представниками збройних формувань рф у зв`язку з затримкою його начальника ОСОБА_2 . Правопорушення здійснено під впливом зовнішніх обставин, в незалежності від волі ОСОБА_1 внаслідок збройної агресії рф. Ступінь провини та питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ст. солдата ОСОБА_1 вирішити після завершення судового розслідування.

З відповіді Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у м.Миколаєві від 07.10.2023 року №16-04-31673 вбачається, що за результатом розслідування кримінального провадження №0000660 30.05.2023 року прийнято рішення про її закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПУ України(а.с.20).

Разом з тим відповідач не виплачував у повному розмірі позивачу грошове забезпечення за період з 07.07.2022 року по 22.12.2022 року.

Так згідно довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 йому відповідачем було у спірному періоді нараховано у липні 2022 року 45940,32грн., в серпні 2022 року -1989,53грн., листопаді 2984,58грн., грудні 2022 року -22238,46грн.

Позивач подавав рапорти відповідачу про виплату суми грошового забезпечення за вказаний період, проте вони не були вирішені до цього часу.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням та вказаною бездіяльністю та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати виключно встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.2 ст.65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відносини між Державою в особі її компетентних органів (посадових осіб та службових осіб) та громадянами, що складаються з приводу проходження військової служби, зокрема, регламентовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ, «Дисциплінарним статутом Збройних Сил України» (затв. Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV), «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. за №1153/2008), Порядком виплати грошового забезпечення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам (затв. Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018р.), а також «Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах» (затв. наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 за №170).

У контексті спірних правовідносин, суд враховує і те, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України і Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ) в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

У зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України та у відповідності до згаданих вище положень Конституції України і Закону №389-VIII, Указом Президента України від 14.03.2022р. за №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022р. строком на 30 діб.

У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався на 90 діб. Станом на час розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Відповідно до ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України (за винятком випадків, визначених законодавством), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

До видів військової служби відносяться, серед іншого, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Порядок проходження військової служби, права, обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Дисциплінарний статут, у свою чергу, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців відносно її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Частиною 2 ст.24 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

При цьому, час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, що встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно п.15 Розділу І Наказу МО України №260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За п.п.144-1-144-4 Положення №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ.

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії.

На них, як уже зазначалося, не поширюються і пільги та соціальні гарантії, що встановлені законодавством для військовослужбовців Збройних Сил України.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади: видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини, організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту; надсилає витяг із наказу, а також облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

У разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування і орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

За правилами п.144-5 Положення №1153/2008, військовослужбовці, військову службу яким призупинено і щодо яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до п. «г» ч.2, п. «г» ч.3, пп. «д» п.1, пп. «в» п.2 ч.4, пп. «е» п.1, пп. «е» п.2, пп. «в» п.3 ч.5 та пп. «е» п.1, пп. «д» п.2, пп. «в» п.3 ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ, окрім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст.ст.47,48,49 КК України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пп. «ґ» п.1 ч.4, пп. «д» п.1, пп. «д» п.2 ч.5 та пп. «д» п.1, пп. «ґ» п.2 ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до п.144-6 Положення №1153/2008, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.284 КПК України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Та як вбачається з матеріалів службових розслідувань позивачу не доводилось у встановленому Статутом порядку про зміну місця дислокації військової частини де він проходив службу ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), він в цей час перебував в окупації, та не мав можливості безпечно виїхати з території України окупованої військовими формуваннями рф.

За таких обставин висновок в оскаржуваному наказі, що дії позивача набули ознак самовільного залишення військової частини або місця службу (а це з 09.08.2022р. -с.Коблево Миколаївської області) не відповідає фактичним обставинам.

Крім того службовим розслідуванням проведеним за наказом відповідача №55 від 22.11.2022р. встановлено відсутність вини позивача у несвоєчасному прибутті до місця проходження служби (с.Коблево Миколаївської обл.). Разом з тим кримінальним провадженням встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення через що воно закрито за п.2ч.1 ст.284КПК.

За встановлених судом обставин відповідач повинен був задіяти порядок передбачений п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, шляхом зарахування військовослужбовця наказом по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого його службового використання в разі: якщо військовослужбовець відсутній понад десять діб, - до повернення військовослужбовця у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд акцентує увагу, що п.п. 12-16 пункту 116 цього Положення місять також кінцевий термін перебування у розпорядженні, зокрема закінчення строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання, до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Матеріали справи не містять відомостей проте що під час кримінального провадження щодо позивача його відсторонювали від посади в спірному періоді.

Види грошового забезпечення військовослужбовців визначені п.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, до яких входять :щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Враховуючи встановлені судом обставини суд доходить висновку, що відповідач діяв необгрунтовано під час прийняття оскаржуваного п.2 наказу №16 від 19.08.2022року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування вказаного пункту наказу.

Крім того відповідачем безпідставно не дотримано приписи п.144-6 Положення №1153/2008, про те що за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення, а тому для поновлення порушених прав суд вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 по 22.12.2022 рік.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача виплатити додаткову винагороду, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, то суд доходить висновку що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28 лютого 2022 року Кабінетом міністрів України прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом першим вказаної постанови КМУ встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Проте, як встановлено судом в період з 07.07.2022 по 22.11.2022 року позивач перебував в окупованому м.Херсон та не ніс військової служби, так як весь цей час перебував вдома, приховуючись від військових рф, щоб не бути затриманим.

Також суд не залищає поза увагою, що Верховний суд у справі № 640/13029/22 від 29 серпня 2024 року під час текстуального тлумачення Постанови №168 дійшов переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови № 168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Виходячи з встановлених обставин суд доходить висновку, що перебування позивача вдома під час окупації м.Херсон військами рф (приховувався від військових рф) не є діями, які можно прирівняти із здійсненням захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору судом розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення стосовно старшого солдата ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 року по 22.12.2022 рік за посадою, яку він обіймав до 22.12.2022, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення та раніше виплачених сум за цей період.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 КАС України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) рнокпп НОМЕР_1 ) рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_4 ) код НОМЕР_3 .

Суддя Іванов Е.А.