Справа № 580/5472/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року справа № 580/5472/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шапошник Я.О.,

представника позивача - Козадаєва В.С. (згідно з ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 в отриманні/наданні позивачу грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця - батька позивача - ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 - синові військовослужбовця ОСОБА_2 грошове забезпечення за період зникнення безвісти ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він має право на отримання виплат грошового забезпечення за його зниклого батька, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у такій виплаті з підстав того, що на момент мобілізації батька, ОСОБА_2 позивач проживав окремо, у зв`язку із проходженням військової служби за контрактом, а саме у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 .

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується копією паспорту позивача, доданою до позовної заяви та довідкою військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 12,03.2024 №1330, яку також доданою позивачем до позовної заяви. Разом з тим, батько позивача, старший навідник гранатометного відділення гранатометного взводу механізованого батальйону солдат ОСОБА_2 , згідно наявних у військової частини НОМЕР_1 облікових даних, до мобілізації на військову службу проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Дружина зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 , мати позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, позивач ОСОБА_1 явним чином не належить до числа осіб, які проживають разом зі зниклим безвісти. Саме ця обставина, а саме неналежність позивача до кола осіб, які згідно закону можуть отримувати грошове забезпечення зниклого, безвісти військовослужбовця, чітко доведена позивачу у відповіді на його заяву, наданій йому військовою частиною НОМЕР_1 листом від 03 квітня 2024 року № 4007/13/1266. Отже, відмова військової частини НОМЕР_1 позивачу у задоволенні заяви про виплату йому грошового забезпечення його зниклого безвісти батька, солдата ОСОБА_2 , була повністю законною та обґрунтованою, законних підстав для виплатити позивачу грошового забезпечення за період зникнення безвісти його батька немає.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

В силу положень ст. 205 КАС України підстав для відкладення не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Згідно сповіщення сім`ї від 22.12.2023 №5/4538 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько позивача старший навідник гранатометного відділення гранатометного взводу механізованого батальйону військової частина НОМЕР_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісти 18.12.2023 внаслідок штурмових дій противника біля н.п. Авдіївка Покровського району Донецької області.

Позивач подав заяву до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату грошового забезпечення, належного ОСОБА_2 .

Військова частина НОМЕР_1 листом від 03.04.2024 №4007/13/1266 повідомила позивача, що згідно наданих документів (довідка в/ч НОМЕР_2 (НГУ) від 12.03.2024 №1330, довідка Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області від 01.03.2024 №48, копія ст. 12-13 та 14-15 паспорту з вказанням останнього місця зареєстрованого проживання з 06.04.2021) встановлено, що позивач проживав разом із батьком до 06.04.2021. На момент мобілізації батька, ОСОБА_2 позивач проживав окремо, у зв`язку із проходженням військової служби за контрактом, а саме у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 . Враховуючи вищезазначене, додані до заяви копії документів та визначену законодавством черговість осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення безвісно зниклих військовослужбовців, законодавчих підстав для виплати належного грошового забезпечення батька ОСОБА_2 немає.

Вважаючи вищезазначену відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 №2011 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок №884).

Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що виплата здійснюється саме, з дня зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), а не за повний місяць, в якому військовослужбовець зник безвісти.

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Разом з тим, аналіз норм ч. 6 ст.9 Закону №2011 та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця, у разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Згідно висновків службового розслідування безвісті зниклий 18.12.2023 ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи позивач зареєстрований за адресою військової частини, що підтверджується відміткою у паспорті та вбачається з листа від 03.04.2024 №4007/13/1266 та не заперечується сторонами.

Отже позивач до проходження військової служби проживав разом із батьком, а у зв`язку із проходженням військової служби зареєстрований за адресою військової частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 .

Враховуючи завдання та мету Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме гарантії зазначені вище вказаним законом, тому не може бути формального підходу до ситуацій, які виникають під час здійснення військовослужбовцями своїх обов`язків, держава має гарантувати захист військовослужбовців.

Реєстрація позивача за іншою адресою пов`язана зокрема з проходженням служби позивача, а тому не може вважатися, що позивач не проживав з батьком однією сім`єю.

Зокрема факт проживання однією сім`єю підтверджується реєстрацією за однією адресою батька та сина до проходження військової служби.

Проходження військової служби саме по собі передбачає інше місце знаходження військовослужбовця ніж місцезнаходження його сім`ї, однак не виключає наявності сімейних відноси, що проживали до проходження військової служби разом.

Відповідно довідки Попільнянської селищної ради Житомирської області від 21.03.2024 №56 ОСОБА_1 до 06.04.2021 був зареєстрований та проживав із своїм батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Разом з тим, аналіз норм ч. 6 ст.9 Закону №2011 та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця, у разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним.

Матеріалами справи також підтверджено, що зниклий безвісті військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 - не має дружини ( ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке знаходиться в матеріалах справи), а його повнолітній син ОСОБА_1 проживав разом з ним до 06.04.2021, до проходження військової служби, а тому не виключає наявності сімейних відносин батька та сина, що проживали однією сім`єю до проходження позивачем військової служби, тому виплата грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця повинна бути здійснена саме його сину - ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця батька ОСОБА_2 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) синові військовослужбовця ОСОБА_2 грошове забезпечення за період зникнення безвісти зниклого ОСОБА_2 .

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2024.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА