Справа № 380/18427/21
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 рокусправа № 380/18427/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач-1), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач-2) з такими вимогами:

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 20.10.2021;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі 380/876/21 провадження №А857/14610/21 з 21.10.2021 по дату постановлення рішення суду у цій справі;

- стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

ОСОБА_1 декілька разів уточняла позовні вимоги, про що подала заяви відповідного змісту. Відповідно до хронологічно останньої прийнятої судом заяви від 09.03.2022 (том 1 а.с. 184-185) позивачка виклала свої вимоги в такій редакції:

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2020 по 20.10.2021 та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.12.2021 по 21.02.2022;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №380/876/21 пров.№А857/14610/21 з 21.10.2021 по 21.12.2021;

- стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань на підставі заяви від 23.11.2020.

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань на підставі заяви від 28.12.2021.

Суд ухвалою від 06.05.2022 роз`єднав позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо стягнення середнього заробітку та щодо стягнення матеріальної допомоги в самостійні провадження; в провадженні цієї справи суд розглядає позовні вимоги до відповідачів про стягнення на користь ОСОБА_1 :

- середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.10.2020 по 20.10.2021 та з 22.12.2021 по 21.02.2022;

- середнього заробітку за період невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №380/876/21 пров.№А857/14610/21 з 21.10.2021 по 21.12.2021.

Первісно позивачка просила суд при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу врахувати зміни структури заробітної плати, встановлення розміру підвищення посадового окладу та розрахунку коефіцієнта такого підвищення на підставі пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Надалі позивачка уточнила, що у разі скорочення посади для виконання рішення роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді і внести відповідні зміни до штатного розпису -ввести скорочену посаду, що було би належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі. На виконання ухвали від 06.05.2022 позивачка надала суду розрахунок ціни позову на суму 293957,34 грн. (том 1 а.с.244-246), в якому обчислила заявлені нею вимоги таким чином: відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року «Питання оплати праці працівників державних органів» за найменуванням посади державної служби - керівник самостійного управління, служби (територія одного або кількох районів, міст обласного значення), що відповідає посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, віднесено до 4 групи оплати праці. З 01 січня 2020 дана посада відноситься до категорії Б, підкатегорія Б1, а розмір оплати праці складає 8150грн., надбавка за 3 ранг державного службовця у розмірі 800 грн., відповідно:

1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2020 по 20.10.2021:

- щодо нарахування середнього заробітку за період з 28.10.2020 по 31.12.2020

У період з 01.01.2020 за посадою діяв посадовий оклад 8150,00 грн. До заробітної плати позивачки включались: 4075,00 грн. - надбавка за вислугу років; 800,00 грн. - надбавка за ранг; 4075,00 грн. - надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 % посадового окладу. Таким чином, станом на 01.01.2020 року розмір заробітної плати за посадою становить 17100,00 грн.

Розмір середньоденної заробітної плати, починаючи з 01.01.2020 становить 814,29 грн. (17100,00 грн. (розмір заробітної плати згідно умов оплати праці) /21 кількість робочих днів у січні 2020 року). Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з по 31.12.2020 (46 робочих днів) становить 37457,34грн. (814,29 грн.* 46 робочих днів);

- щодо нарахування середнього заробітку за період з 01.01.2021 по 20.10.2021

У період з 01.01.2020 за посадою діяв посадовий оклад 8150 грн. До заробітної плати позивачки включались: 4075,00 грн. - надбавка за вислугу років; 800,00 грн. - надбавка за ранг; 4075,00 грн. - надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 % посадового окладу. Таким чином, станом на 01.01.2021 року розмір заробітної плати за посадою становить 17100,00 грн. Розмір середньоденної заробітної плати, починаючи з 01.01.2021 становить 900,00 грн. (17100,00 грн. (розмір заробітної плати згідно умов оплати праці) І 19 кількість робочих днів у січні 2021 року).

Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 20.10.2021 (200 робочих днів) становить 180000,00 грн. (900,00 грн.* 200 робочих днів).

Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2020 по 20.10.2021 (246 робочі дні) становить 217457,34 грн.

Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути з Міністерства юстиції України, становить 217457,34грн;

2) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.12.2021 по 21.02.2022:

У період з 01.01.2021 по 21.02.2022 за посадою діяв посадовий оклад 8150,00 грн. До заробітної плати позивачки включались: 4075,00 грн. - надбавка за вислугу років; 800,00 грн. - надбавка за ранг; 4075,00 грн. - надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 % посадового окладу. Таким чином, станом на 01.01.2021 року так і на 01.01.2022 розмір заробітної плати за посадою становить 17100,00 грн. Розмір середньоденної заробітної плати, починаючи з 01.01.2021 та з 01.01.2022 становить 900,00 грн. (17100,00 грн. (розмір заробітної плати згідно умов оплати праці) / 19 кількість робочих днів у січні 2021 року так і в січні 2022).

Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2021 по 21.02.2022 (41 робочих дні) становить 36900,00 грн. (900,00 грн.* 41 робочих дні). Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2021 по 21.02.2022 (41 робочі дні) становить 36900,00грн. Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути з Міністерства юстиції України, становить 36900,00грн.

3) середній заробіток за період невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 пров.№А857/14610/21 з 21.10.2021 по 21.12.2021

У період з 01.01.2021 по 21.12.2021 за посадою діяв посадовий оклад 8150,00 гри. До заробітної плати позивачки включались: 4075,00 грн. - надбавка за вислугу років; 800,00 грн. - надбавка за ранг; 4075,00 грн. - надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 % посадового окладу. Таким чином, станом на 01.01.2021 року розмір заробітної плати за посадою становить 17100,00 грн. Розмір середньоденної заробітної плати, починаючи з 01.01.2021 становить 900,00 грн. (17100,00 грн. (розмір заробітної плати згідно умов оплати праці) / 19 кількість робочих днів у січні 2021 року). Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 пров.№А857/14610/21 у період з 21.10.2021 по 21.12.2021 (44 робочих днів) становить 39600,00 грн. (900,00 грн.* 44 робочих днів). Виходячи із визначеної таким чином середньоденної заробітної плати, середній заробіток за невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №380/876/21 пров.№А857/14610/21 у період з 21.10.2021 по 21.12.2021 (44 робочі дні) за період з 21.10.2021 по 21.12.2021 (44 робочі дні) становить 39600,00грн.

Міністерство юстиції України та Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) заперечують проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Наведені позивачкою доводи щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку виконання рішення суду як на підставу задоволення позову, наведені як в позовній заяві, так і в заяві про уточнення позовних вимог свідчать про необґрунтованість кожної позовної вимоги, а саме не наведено жодних доводів щодо стягнення в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 20.10.2021, а також стягнення середнього заробітку за час невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 року у справі №380/876/21.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 20.10.2021 та з 22.12.2021 по 21.02.2022 Міністерство юстиції України зазначає, що наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.10.2021 №100/К поновлено ОСОБА_1 з 28.10.2014 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Проте при ухваленні апеляційним судом постанови, якою суд поновив позивачку на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, суд апеляційної інстанції не вирішив питання про стягнення на користь позивача розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постанови КМУ від 08.02.1992 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова №100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно пункту 5 Постанови № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У цьому випадку подія (звільнення) сталася 16.12.2020, тому до уваги повинні братись два попередні місяці, а саме жовтень та листопад 2020 року. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , яка працювала на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, обчислена відповідно до Порядку № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, станом на дату звільнення 23.12.2020, становить 5000 грн, середньоденна заробітна плата 238,10 грн. Однак позивачка у позовній заяві зазначає, що розмір заробітньої плати за посадою становить 17100,00 грн, а середньоденна заробітна плата становить 814,29 грн. Звертає увагу суду, що такі розрахунки не підтверджені будь-якими доказами, обчислення здійснені без врахування виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події. Оскільки позивачем здійснено невірний обрахунок розміру середньої заробітної плати, відповідач стверджує, що немає законних підстав для стягнення такої середньої заробітної плати, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Міністерства юстиції України.

Також відповідач стверджує, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачка пропустила місячний строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України для спорів про проходження публічної служби та не навела поважних причин пропуску цього строку.

У відзиві від 03.06.2022 Міністерство юстиції України уточнило свою процесуальну позицію та повідомило суду таке:

щодо оплати за час вимушеного прогулу за періоди 28.10.2020 по 20.10.2021 та з 22.12.2021 по 21.02.2022 Міністерства юстиції України зазначає таке: відповідно до наказу від 28.10.2020 №3275/к «Про поновлення» та наказу ГТУЮ у Львівській області від 29.10.2020 № 100/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к «Про поновлення», позивачку поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28.10.2014. Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» позивачку звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби. Наказом ГТУЮ у Львівській області від 17.12.2020 № 101/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення», позивачку звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби. Приймаючи до уваги, що відповідно до згаданих наказів позивачку поновлено на посаді з 28.10.2014, а звільнено лише 23.12.2020 на підставі наказу ГТУЮ у Львівській області від 17.12.2020 № 101/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення», період з 28.10.2020 по 23.10.2020 не може бути зарахований до вимушеного прогулу, позаяк позивачка у цей період перебувала з роботодавцем у трудових відносинах. Період роботи з 22.12.2021 по 21.02.2022 також не може вважатися вимушеним прогулом, оскільки відповідно до наказу МЮУ від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення» позивачку поновлено на роботі та в подальшому відповідно до наказу МЮУ від 22.02.2022 № 217/к «Про звільнення» звільнено з посади за переведенням, тому у цьому періоді вона перебувала у трудових відносинах з роботодавцем.

З наведених міркувань Міністерство юстиції України висновує, що із заявлених позивачкою періодів вимушеного прогулу судовому розгляду може підлягати період з 24.12.2020 по 20.10.2021, щодо оплати якого стверджує таке: пунктом 1 ПКМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» встановлено, що вказаний Порядок застосовується також у випадках обчислення, середньої заробітної плати, за час затримки виконання рішення суду. Умовою абзацу 3 ц. 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата за час затримки виконання рішення суду обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. В цьому випадку подія, з якою пов`язана виплата середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, є постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21. Отже, для розрахунку середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, відповідно до вищевказаних умов Порядку, слід включити виплати за період серпень - вересень 2021 року. Оскільки, відповідно до вимог п. 4 Порядку, в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться, виходячи з установленої для його посади у трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Також визначено, що якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2021 рік», мінімальна заробітна плата на дату розрахунку визначена у розмірі 6000 грн. Відповідно до п. 8 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом: ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу 5 п. 4 Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якого пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати для обчислення часу затримки виконання рішення суду буде обчислюватися, так як і розмір середньоденної заробітної плати для обчислення вимушеного прогулу (розрахунок додається).

Відповідно до п. 5.9 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом. МЮУ від 23.06.2011 № 1707/5 (зі змінами), головне територіальне управління юстиції з метою організації своєї діяльності здійснює централізований бухгалтерський облік витрат на утримання районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, нотаріальних контор. Далі, відповідно до Постанови КМУ від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», головні територіальні управління юстиції ліквідовано як юридичні особи публічного права та утворено міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції. Так, в ракурсі цієї постанови, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) є правонаступником Головного територіального управління: юстиції у Львівській області. Враховуючи викладене, Міністерство юстиції України доводить, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за період невиконання рішення суду необхідно здійснювати з роботодавця - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) як правонаступника Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Суд ухвалою від 28.07.2022 завершив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. У судове засідання, що відбулось 15.09.2022, з`явився представник відповідача-1, який щодо задоволення позову заперечив. Позивачка у судове засідання не з`явилась, хоча була завчасно належним чином була повідомлена про дату, місце та час його проведення. За результатами проведеного судового засіданні суд ухвалив перейти до письмового провадження з метою розгляду справи та ухвалення рішення.

Позивачка письмово повідомила суд про перегляд рішення суду у пов`язаній судовій справі №380/876/21 за нововиявленими обставинами та об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до завершення згаданого провадження, необхідність зупинення провадження у справі. З огляду на те, що суд 08.12.2022 завершив розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №380/876/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, підстав для зупинення провадження чи перешкод для прийняття судового рішення у цій справі немає.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», зобов`язання державного секретаря Міністерства юстиції України видати наказ з урахуванням висновків суду у цій справі. Суд повернув позивачці заяву від 18.10.2024 про уточнення позовних вимог без розгляду з огляду на те, що шляхом подання цієї заяви ОСОБА_1 намагається змінити і предмет, і підстави позову (фактично подає новий позов), що свідчить про очевидну безпідставність такої заяви «про уточнення позовних вимог» з огляду на положення частини першої статті 47 КАС України (позивач вправі змінити або підставу, або предмет позову).

ОСОБА_1 подала суду клопотання, у зв`язку із реорганізацією Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, просить залучити відповідача (правонаступника з більшим обсягом повноважень) Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Суд отримав актуальні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та з`ясував, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) (ідентифікаційний код 43317547) включене до ЄДР та перебуває як юридична особа публічного права в процедурі припинення, котра не завершена. Оскільки спір в цій справі стосується стягнення коштів та безпосередньо не пов`язаний з публічним правонаступництвом (передачею певних функцій держави від одного органу до іншого), суд дійшов висновку, що питання здійснення певних виплат у спірних правовідносинах щодо проходження особою публічної служби можуть бути вирішені ліквідаційною комісією Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (доки ця юридична особа публічного права не припинена), тому підстав для заміни/залучення іншого відповідача немає. У випадку задоволення позовних вимог та набрання таким рішенням суду законної сили, якщо на момент виконання рішення суду Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) буде припинено як юридична особа, позивачка зможе ставити питання про заміну боржника його правонаступником.

Суд дослідив аргументи сторін, викладені в заявах по суті спору, вивчив долучені до матеріалів справи докази та зміст численних судових рішень між тими ж сторонами, що набрали законної сили та встановив такі обставини справи:

ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Міністерство юстиції України прийняло наказ від 27.10.2014 № 2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення позивачки із займаної посади.

Головне управління юстиції у Львівській області прийняло наказ від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 р. №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого на підставі наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, із займаної посади за пунктом 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 11.02.2016 № 99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», відповідно до якого прийнято рішення про ліквідацію територіальних підрозділів Міністерства юстиції районного/міського рівня як юридичних осіб публічного права, в т.ч. Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Львівський окружний адміністративний суд прийняв постанову від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 (залишена без змін на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017), якою позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав протиправним і скасував наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив її на посаді з 28.10.2014. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області звернута судом до негайного виконання.

23.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1000044 про рішення щодо припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

22.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (підстава державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті ліквідації), правонаступником є Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», відповідно до якого прийнято рішення про ліквідацію територіальних органів Міністерства юстиції обласного рівня як юридичних осіб публічного права (в т.ч. Головного територіального управління юстиції у Львівській області) та утворення як юридичних осіб публічного права міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції (в т.ч. Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів)).

Міністр юстиції України прийняв наказ від 28.10.2020 № 3275/к, на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6577/16 скасував наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », а Державному секретарю ОСОБА_2 доручив вжити заходів щодо поновлення ОСОБА_1 з 28.10.2014 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Державний секретар Міністерства юстиції України прийняв наказ від 28.10.2020 №3276/к, на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі №813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к «Про скасування наказу» ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновив на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області

Міністерство юстиції України листом від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення» попередило ОСОБА_1 про припинення державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження та направило для ознайомлення копії наказів Міністерства юстиції від 28.10.2020 № 3275/к «Про скасування наказу» та від 28.10.2020 № 3276/к «Про поновлення».

Голова ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняв наказ №100/К від 29.10.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к» «Про поновлення»», відповідно до якого вирішено поновити ОСОБА_1 з 28.10.2014 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Міністерство юстиції України 16.12.2020 видало наказ №3767/к «Про звільнення», відповідно до якого звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 23.12.2020 відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби.

З метою організації виконання наказу Міністерства юстиції України державний секретар Міністерства юстиції України дав письмове доручення голові ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Титлі І.М. забезпечити ознайомлення та вручення ОСОБА_1 копії наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3667/к «Про звільнення»; проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 належне оформлення та видачу трудової книжки.

Голова ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняв наказ №101/К від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 №3767/к» «Про звільнення»», відповідно до якого вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 23.12.2020 відповідно до підпункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби у зв`язку із ліквідацією державного органу.

31.03.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Головного територіального управління юстиції у Львівській області (підстава державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті ліквідації).

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства юстиції України №3767/ к від 16.12.2020 «Про звільнення», наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області №101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 №3767/к «Про звільнення», поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі №380/876/21 ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позовних вимог повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.

Державний секретар Міністерства юстиції України 22.12.2021 видав наказ № 3186/к «Про поновлення», відповідно до якого на виконання рішення суду від 01.07.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №380/876/21 вирішив скасувати наказ від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» та поновити ОСОБА_1 з 24.12.2020 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Надалі Державний секретар Міністерства юстиції України прийняв наказ від 22.02.2022 №217/к «Про звільнення», на підставі якого ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління Львівської області 21.02.2022 за переведенням для подальшої роботи на посаді начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України; підставою видання цього наказу вказано особисту заяву ОСОБА_1 та лист Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.02.2022 №10-07/22/333.

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №390/К (із врахуванням наказу від 22.02.2022 №402/К) ОСОБА_1 призначено 22.02.2022 на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в порядку переведення з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Постановою Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 380/876/21 касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено - постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року скасовано, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року залишено в силі.

ОСОБА_1 у вересні 2022 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року у справі №380/876/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвалою від 08.12.2022 суд відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №380/876/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, а відповідне судове рішення залишив в силі.

Оцінюючи встановлені обставини справи суд керується такими нормами права та мотивами їх застосування до спірних правовідносин:

Судові спори ОСОБА_1 з Міністерством юстиції України та його територіальними органами (ГТУЮ у Львівській області, ЗМРУ МЮ (м.Львів)) щодо проходження позивачкою публічної служби в органах юстиції (щодо звільнення, оплати вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, надання матеріальної допомоги, відпустки, притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення тощо) тривають з 2014 року донині, а судові рішення цих справах обчислюються сотнями; в цьому рішенні описано лише частину з них (ті, що мають значення для встановлення обставин справи, що входять в предмет доказування у цьому спорі).

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовами до Міністерства юстиції України про поновлення на посаді не заявляла вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а суди при вирішенні адміністративних справ №380/7679/14, №380/876/21 та прийнятті рішень про поновлення позивачки на посаді Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (спочатку з 28.10.2014, потім з 24.12.2020) не вирішували це питання в порядку, визначеному частиною другою статті 235 КЗпП, а саме не стягували на користь ОСОБА_1 сум середнього заробітку. Суд визнає слушним аргумент Міністерства юстиції України про те, що питання стягнення з роботодавця сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід було вирішити одночасно з постановленням рішення про поновлення особи на роботі. Разом з тим, оскільки ці питання не були вирішені судами при розгляді адміністративних справ №380/7679/14, №380/876/21, тому позивачка вправі поставити їх на вирішення суду шляхом подання окремого позову.

Отже, спори щодо фінансових наслідків поновлення позивачки на раніше займаній посаді вирішуються в окремих позовних провадженнях, друге із яких розглядається в цій справі.

Вперше спір щодо стягнення на користь позивачки коштів вирішували суди при розгляді справи №826/1444/15 за позовом ОСОБА_1 про: 1) стягнення з Міністерства юстиції України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.10.2014 року по 29.03.2016 року; 2) зобов`язання ГТУЮ у Львівській області нарахувати та виплатити заробітну плату з 10.09.2014 року по 27.10.2014 року; 3) стягнення з ГТУЮ у Львівській області середнього заробітку з 28.10.2014 по дату постановлення рішення у справі за затримку розрахунку при звільненні; 4) стягнення з Міністерства юстиції України середньої заробітної плати за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 за період з 30 березня 2016 року по дату постановлення відповідного рішення судом у цій справі; 5) визнання протиправним і скасування пункту 2 наказу ГУЮ у Львівській області від 27 жовтня 2014 року №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 2014 року №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Справа розглядалася судами неодноразово, скеровувалася касаційним судом на новий розгляд до суду першої інстанції; судове рішення у цій справі набрало законної сили 02.02.2022, такого змісту:

- стягнуто із Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 29.03.2016;

- стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 з 30.03.2016 по 27.10.2020 в розмірі 217183,60грн.;

- визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 № 1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 р. №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку, суди дійшли висновку, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за розрахунковий період з 28.10.2014 по 29.03.2016 пункт 10 Порядку №100, який передбачає коригування середньої заробітної плати, виходячи з коефіцієнту підвищення посадового окладу відповідної посади, застосовується до моменту ліквідації суб`єкта владних повноважень (внесення запису про припинення відповідної юридичної особи), тобто наступні підвищення посадових окладів у новостворених органах структури Міністерства юстиції України не коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2016 №462 середньомісячна заробітна плата позивача станом на дату звільнення становила: 3186,47 грн, а середньоденна 151,74 грн без врахування податків і зборів. Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.12.2016 № 29967/0/1-16/04-16/ станом на вересень 2014 року посадовий оклад позивачки становив: 1440 грн., а з 01.12.2015 та до моменту ліквідації територіальних управлінь юстиції згідно із шатним розписом районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції від 29.02.2016 посадовий оклад за посадою начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції становив 1800 грн. 23.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1000044 внесено запис про припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. За змістом пункту 10 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення. Отже, коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Зважаючи на те, що з 01.12.2015 посадовий оклад за посадою, яку обіймала позивач, збільшено до 1800 грн, то коефіцієнт коригування її заробітку становить: 1,25 (1800 грн : 1440 грн = 1,25). Отже, з 01.12.2015 середньомісячний заробіток позивачки становить: 3983,09 грн (1,25 х 3 186,47 грн = 3 983,09 грн), а середньоденний 189,68 грн (1,25 х 151,74 грн. = 189,68 грн). У зв`язку з чим, за розрахунком суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за згаданий період становить 57320,20 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за період невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14, то суд вказав, що оскільки фактичне виконання Міністерством юстиції України вказаного рішення суду відбулося лише 28.10.2020 шляхом видання наказу від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення ОСОБА_1 » на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, то позивач має право на середній заробіток за весь період затримки виконання цього рішення, а саме з 30.03.2016 по 27.10.2020 в сумі 217183,60 грн. Причому, розрахунок такої суми суди здійснили виходячи із суми середньоденного заробітку позивача (189,68 грн), розрахованої з урахуванням положень пункту 10 Порядку № 100 від останнього підвищення посадового окладу відповідної посади, який діяв до моменту ліквідації Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Міністерство юстиції України у цій справі визнало/стверджувало (том 2 а.с.40-41) про такі обставини:

1) період з 28.10.2020 (наказ №3275/к про поновлення) по 23.12.2020 (наказ №3767/к про звільнення) є періодом, протягом якого ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з роботодавцем Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області, правонаступником якого є Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів), тому не є вимушеним прогулом;

2) період з 24.12.2020 по 20.10.2021 є вимушеним прогулом, що підлягає оплаті роботодавцем Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) (правонаступником Головного територіального управління юстиції у Львівській області), додається довідка-розрахунок Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), відповідно до якої середній заробіток за цей період становить 48572,40 грн. (том 2 а.с.45);

3) період з 21.10.2021 по 21.12.2021 є періодом затримки виконання рішення суду, а розмір середньої заробітної плати для обчислення часу затримки виконання рішення суду буде обчислюватися так само, як і розмір середньої заробітної плати для обчислення вимушеного прогулу; додається довідка-розрахунок Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), відповідно до якої середній заробіток за цей період становить 12279,08 грн., ця сума повинна стягуватися з роботодавця;

4) період з 22.12.2021 (наказ №3186/к про поновлення) по 21.02.2022 (наказ №217/к про звільнення в порядку переведення до Франківського ВДВС з 22.02.2022) є періодом, протягом якого ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з роботодавцем Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів), тому не є вимушеним прогулом.

Суд, як і сторони, визнає, що період з 24.12.2020 по 20.10.2021 є періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , за який з роботодавця - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Львівській області (котре, в свою чергу, є правонаступником Самбірського міськрайонного управління юстиції) на підставі ст. 235 КЗпП слід стягнути на користь працівника середній заробіток.

Позивачка при обчисленні суми середнього заробітку виходила із припущення, що посада, яку вона займала в 2014 році, відповідно до постанови КМУ №15 від 18.01.2017 «Питання оплати праці працівників державних органів» прирівнюється до посади керівника самостійного управління, служби (територія одного або кількох районів, міст обласного значення), для якої в спірному періоді передбачено розмір окладу 8150 грн., з якого ОСОБА_1 також обчислила розміри надбавок, які вона повинна була б отримувати. Як наслідок, середньомісячний розмір заробітної плати починаючи з 01.01.2020 позивачка обчислила в сумі 17100 грн. Суд відхиляє такі розрахунки як безпідставні, оскільки позивачка не навела будь-яких правових підстав для того, щоб здійснювати визначення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в описаний вище спосіб.

Суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 24 названого Закону виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також Порядок № 100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку, такого змісту:

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Застосовуючи наведені норми Порядку №100 до спірних правовідносин суд враховує, що ОСОБА_1 в період з 28.10.2014 по 27.10.2020 не працювала (спочатку тривав вимушений прогул до 29.03.2016, потім затримка виконання рішення суду до 28.10.2020), тому при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці цей період не враховується. Посадовий оклад позивачки на час звільнення в 2014 році становив 1440грн., а середньомісячний заробіток становив 3186,47 грн., після ліквідації в 2016 році міськрайонного управління юстиції та зміни структури територіальних органів Міністерства юстиції України займана позивачкою на момент звільнення посада не існує. Водночас розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.09.2020 відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становив 5000 грн. та є більшим за середньомісячний заробіток позивачки на момент звільнення. За таких обставин суд визнає правильним проведений Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) розрахунок (том 2 а.с.45): обчислена відповідно до Порядку №100 середньоденна заробітна плата позивачки становить 238,10 грн./робочий день (5000*2/42). За період вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 20.10.2021 було 204 робочих дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період становить 48572,40 грн. (238,10*204).

Щодо аргументів позивачки щодо застосування пункту 10 Порядку №100 щодо визначення коефіцієнту підвищення, наведених у заявах з процесуальних питань, то такі відхиляються судом як помилкові. Суд враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин (дата звільнення позивачки) згадана норма була виключена з Порядку №100 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020, тому такі аргументи не мають правового підґрунтя та відхиляються судом.

На стадії підготовчого провадження сторони визнали, що в період з 28.10.2020 по 23.12.2020 ГТУЮ у Львівській області, а в період з 22.12.2021 по 21.02.2022 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) не виплачували ОСОБА_1 заробітну плату, не обліковували її робочий час та не покладали на неї тимчасове виконання обов`язків за будь-якою посадою, що перебувала в штаті роботодавця, допоки не буде врегульовано питання про переведення позивачки з ліквідованої посади на існуючу або про звільнення зі служби за відсутності згоди/можливості переведення. Адже посада начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції, з якої ОСОБА_1 незаконно звільнили ще в 2014 році, не перебувала та не могла утворюватися в штатному розписі згаданих роботодавців, оскільки Самбірське міськрайонне управління юстиції не функціонувало як орган з 2016 року та було припинене як юридична особа публічного права в 2019 році; після розпочатої в 2016 році реформи територіальних органів Міністерства юстиції України підрозділи на районному/міському рівні в принципі не існували - з 2016 року функціонували лише обласні, а з 2019 року регіональні органи Міністерства юстиції України. Оскільки в згадані періоди, попри формальне поновлення позивачки на роботі шляхом видачі відповідних наказів Міністерства, її фактично не допустили до роботи, не визначили тимчасових обов`язків до вирішення питання щодо переведення з ліквідованої посади, та не виплачували заробітну плату, то суд дійшов висновку, що з роботодавця за ці періоди також слід стягнути на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В період з 28.10.2020 по 23.12.2020 було 41 робочих днів, тому сума середнього заробітку за цей період становить 9762,10 грн. (238,10*41). В період з 22.12.2021 по 21.02.2022 було 41 робочих днів, тому сума середнього заробітку за цей період становить 12690,48грн. ((6500*2/42)*41).

Позивачка просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Міністерства юстиції України, проте в цій ситуації суд поділяє підхід відповідача-1 про те, що цю виплату слід стягнути з роботодавця, яким в спірній ситуації є відповідач-2. Адміністративний суд на підставі частини другої статті 9 КАС України має повноваження вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тому суд, відмовляючи в цій частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Міністерства юстиції України, постановляє стягнути 71024,98 грн. (48572,40 + 9762,10 + 12690,48) із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Вирішуючи питання про стягнення з Міністерства юстиції України середнього заробітку за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду №380/876/21 від 20.10.2021 суд враховує таке:

відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно з частиною другою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, закон передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом; ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки касаційного суду:

1) постанова від 24.01.2019 №760/9521/15-ц: обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися;

2) після висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 № 755/12623/19 щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу (середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, тож звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не обмежується строками) змінились підходи висновки Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень. У постановах від 04.08.2022 №380/6129/20 та від 18.08.2022 № 560/7496/20 касаційний суд сформував висновок про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин;

3) постанова від 31.01.2023 № 340/10802/21: негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року в справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року в справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року в справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року в справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року в справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року в справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року в справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року в справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року в справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року в справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року в справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року в справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року в справі №640/19103/19 та інших.

Оскільки рішення суду справі №340/221/20 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ГТУЮ у Кіровоградській області з 27 грудня 2019 року підлягало негайному виконанню, проте виконана Міністерством юстиції України шляхом видання наказу МЮ України №2607/к від 29 жовтня 2021 року, Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України за період з 08 квітня 2020 року до 29 жовтня 2021 року.[…] Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №560/7496/20 дійшов висновку про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України) […]».

Враховуючи наведені висновки при вирішенні цього спору суд визнає помилковими та відхиляє аргументи відповідачів про те, що:

- позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу/затримки виконання рішення суду підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачка пропустила місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України;

- при вирішенні питання про відповідальність роботодавця/уповноваженого органу на підставі ст. 236 КЗпП України за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі мають значення та підлягають встановленню та оцінці причини затримки.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/876/21 проголошена 20.10.2021, а наказ про поновлення позивачки на посаді Міністерство юстиції України видало 22.12.2021. Отже, у зв`язку із затримкою виконання постанови суду з Міністерства юстиції України підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, що складає 44 робочих днів. Середній заробіток за цей період становить 279,07 грн./робочий день (а.с.45; 6000*2/43), тому з Міністерства юстиції України слід стягнути 12279,08 грн. (279,07 грн./р.д.*44р.д.). Отже, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Підсумовуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 9,19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71024 (сімдесят одна тисяча двадцять чотири) гривні 98 коп. (до утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 12279 (дванадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 08 коп. (до утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович