Справа № 274/7418/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 274/7418/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

18 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердичівського районного сектору управління міграційної служби України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Бердичівського районного сектору управління міграційної служби України в Житомирській області в якому просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Бердичівського районного сектору Державної міграційної служби в Житомирській області протиправними;

- зобов`язати Бердичівське ДМС розглянути питання щодо громадянства України ОСОБА_1 , оформити громадянство України та видати паспорт громадянина України з вищевказаних питань.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач в позовній заяві зазначає, що народився в Україні (колишня Українська республіка в складі СРСР), 26 листопада 1962 року, в м. Бердичеві, Житомирської області. В 1988 році виїхав до російської республіки на заробітки. В 1991 році Україна стала незалежною державою, однак в цей час позивач продовжував працювати на півночі росії. Зазначає, що в 1994 році повернувся до України, де народився і де проживали його батьки, а також проживають його діти. Із того часу (з 1994 року) за межі території України не виїзжав, але до цього часу не має можливості отримати паспорт громадянина України.

17.02.2021 позивач звернувся із заявою до Бердичівського районного сектору ДМС про вирішення питання щодо громадянства України.

Листом від 10.03.2021 за №М-4/6/1814-21/1814/275-21 начальником Бердичівського районного відділу УДМС в Житомирській області, в якому позивачу було роз`яснено порядок та підстави набуття громадянства України.

В подальшому, 25.03.2022 позивач звернувся до Управління ДМС у Вінницькій області із заявою про надання йому громадянства України за територіальним походженням до якої долучено свідоцтво про народження.

Листом від 02.05.2022 за №М-13/6/1801-22/1801.2/24-22 УДМС у Житомирській області повідомлено позивача, що за умови виконання позивачем вимог законодавства України про громадянство та подання до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання всіх необхідних документів, питання набуття громадянства України буде вирішено в установленому порядку.

30.03.2023 позивач в чергове звернувся до Бердичіського районного сектору ДМС із запитом, в якому зазначив, що ним подано до Бердичівського районного сектору ДМС заяву про встановлення належності до громадянства України, до якої додано копію свідоцтва про народження та довідку правоохоронних органів про викрадення документів та просив розглянути таке звернення.

Листом від 27.04.2023 за №М-6/6/1814-23/1814/7-23 Бердичівським відділом УДМС в Житомирській області зазначено, що з матеріалів попередніх звернень встановлено, що позивач повернувся в Україну в 1995 році, є громадянином російської федерації, документований паспортом громадянина російської федерації, тому положення про встановлення належності до громадянства України не може бути застосовано у даному випадку.

28.04.2023 позивач звернувся до Бердичіського районного сектору ДМС із заявою в якій просив надати йому тимчасове посвідчення особи, оскільки відсутність такого створює для нього перешкоди на проживання в Україні.

Листом від 23.05.2023 за №М-7/6/1814-23/1814/9-23 відповідачем повідомлено, що документи приймаються за умови пред`явлення наявного паспортного документа або документа, що його замінює та посвідчує особу заявника. У разі потреби подається засвідчений переклад тексту документа українською мовою. Підставами для відмови у оформленні тимчасового посвідчення є відсутність одного з документів, що включені до вищевказаного переліку.

03.05.2023 позивач в чергове звернувся до Бердичівського районного сектору ДМС із заявою про набуття громадянства України згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство", в якій зазначив, що свідоцтва про народження достатньо для визнання його громадянином України за народженням.

Однак, листом від 23.05.2023 за №М-8/6/1814-23/1814/8-23 Бердичівським відділом УДМС в Житомирській області повідомлено позивача, що положення статті Закону України "Про громадянство України" дійсні з набрання чинності 01 березня 2001 року і стосуються лише осіб народжених після вказаної дати.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, з метою захисту свої прав та законних інтересів, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон №2235).

Відповідно до статті 1 Закону № 2235-ІІІ громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином.

За визначеннями наведеними у ст. 1 Закону №2235-ІІІ громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

- громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

- іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до статті 4 Закону №2235-ІІІ питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України № 2235-ІІІ встановлено, що громадянство України, крім інших підстав, набувається за територіальним походженням.

Підстави набуття громадянства України наведені у ст. 6 Закону №2235-ІІІ

Громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Позивач звернувся із заявою про оформлення набуття громадянства України на підставі п. 2 ст. 6 Закону №2235-ІІІ - за територіальним походженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215).

Так, абз. 1 пункту 1 Порядку № 215 встановлено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Відповідно до п.24 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з п. 26 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, який підтверджує факт народження відповідно батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Позивач в позовній заяві зазначає, що народився в України (колишня Українська республіка в складі СРСР), 26 листопада 1962 року, в м. Бердичеві, Житомирської області. В 1988 році виїхав до російської республіки на заробітки. В 1991 році Україна стала незалежною державою, однак в цей час позивач продовжував працювати на півночі. Зазначає, що в 1994 році повернувся до України де народився і де проживали його батьки, а також проживають його діти. Із того часу (з 1994 року) за межі території України не виїзжав, але до цього часу не має можливості отримати паспорт громадянина України.

Звертаючись із даним позовом позивач стверджує, що оскільки він народився на території України (колишньої СРСР) і де проживали його батьки, а також проживають його діти та після 1994 року за її межі не виїзжав, а тому вважає, що має право на отримання громадянства України за територіальним походженням.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 : дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянство: громадянин росії; місце проживання: росія, АДРЕСА_1 ; відомості про паспорт P RUS 51 №2394569, Г-во росії, Україна 14 грудня 2004 року.

Із наведеного слідує, що позивач в 2004 році, усвідомлюючи свої дії, перебуваючи на території України, реалізував своє право на отримання громадянина російської федерації.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано: 1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні; 2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства; 3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; 4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; 5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Громадянство України за територіальним походженням не набуває особа, яка відповідно до частини шостої статті 9 цього Закону не приймається до громадянства України (крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 9 цього Закону), та особа, стосовно якої рішення про оформлення набуття громадянства України скасовано на підставі статті 21 цього Закону.

Вимогами абз. 12 ст. 1 Закону №2235 передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття заходів з метою отримання документа про припинення іноземного громадянства.

При цьому невидача документа про припинення іноземного громадянства у встановлений законодавством іноземної держави термін могла б мати місце лише після звернення особи з відповідним клопотанням до уповноважених органів іноземної держави.

В свою чергу, позивачем не надано будь - яких доказів того, що він взагалі звертався до уповноважених органів держави його громадянства (російської федерації) з клопотанням про припинення іноземного громадянства.

Суд зауважує, що позивач не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства російської федерації до 24.02.2022 року шляхом подання клопотання (заяви) про припинення громадянства російської федерації до уповноваженого органу цієї держави як особисто, так і поштою або через представника, у строки, передбачені Законом.

Отриманню паспорта громадянина України передує процедура набуття громадянства України, яка як встановлено судовим розглядом справи, позивачем не дотримана.

Суд зазначає, що рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України приймається керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником за результатами розгляду поданих заявником документів в межах процедури встановленої Порядком № 215, який прийнято з метою організації виконання Закону № 2235-ІІІ.

Отже, суд зазначає, що запроваджена законодавцем процедура встановлення належності до громадянства України не є суто формальною, а є визначальною для подальшого документування особи паспортом громадянина України.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача не у спосіб визначений Порядком №215, відповідно у Бердичівського районного сектору Державної міграційної служби в Житомирській області відсутні обґрунтовані підстави для прийняття вмотивованого рішення щодо оформлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Таким чином, суд доходить висновку, що органом ДМС не створено перешкод позивачу для проходження процедури встановлення належності до громадянства України чи відмовлено у прийнятті заяви про встановлення такої належності.

Позивач до територіального підрозділу ДМС із заявою про встановлення його належності до громадянства України та відповідним пакетом документів, не звертався.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 640/30588/20.

Суд також зазначає, що відповідно до п. Порядку № 215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 3 Порядку № 215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Згідно з п. 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються:

- особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні;

- особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи;

- особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Пунктом 5 Порядку № 215 зокрема передбачено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

З матеріалів справи встановлено, що під час подання документів до Бердичівського районного сектору Державної міграційної служби в Житомирській області позивачем була подана копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копія довідки МВС України в м. Бердичеві, про викрадення документів.

Разом з тим, встановлено, що 06.12.2018 до УДМС у Житомирській області від Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області надійшло подання про скорочення строку тимчасового перебування на території України або прийняття рішення про прмусове повернення за межі України із застосуванням заборони щодо подальшого в`їзду в Україну іноземця та особи без громадянства строком на три роки щодо громадянина російської федерації ОСОБА_1 , із змісту якого встановлено, що у позивача відсутні документи, які дають право на перебування його на території України.

Відповідно до пункту 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

У разі неможливості подати такі документи у зв`язку з їх втратою або видачею на тимчасово окупованій території України, іноземцем або особою без громадянства додатково подаються документи, які згідно із Законом України "Про імміграцію" підтверджують підстави для отримання дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання), та їх копії.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321 (далі-Порядок №321), посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази суд дійшов висновку, що у зв`язку недотриманням позивачем процедури набуття громадянства України, а також з відсутністю підтверджуючих документів, зокрема, документів, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні, а тому положення про встановлення належності до громадянства України не може бути застосовано у даному випадку.

Згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.