Справа № 520/30334/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 листопада 2024 року Справа № 520/30334/24

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивачем подано до суду адміністративний позов до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 06.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу термін десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення з адміністративним позовом.

08.11.2024 позивачем подано до суду заяву про поновлення процесуального строку. Заява вмотивована тим, що строки звернення до суду регулюються статтею 233 КЗпП. Станом на 01.06.2016, частина 2 статті 233 КЗпП передбачала можливість звернення до суду без обмеження строком для стягнення належної заробітної плати. Конституційний Суд України підтвердив це у своєму рішенні. З 19.07.2022 набули чинності зміни до частини 2 статті 233 КЗпП, які обмежили строк для звернення до суду трьома місяцями. Проте, ці зміни не мають зворотної дії і не можуть обмежувати право позивача на звернення до суду щодо допомоги за 2016 та 2017 роки. Верховний Суд неодноразово підтверджував такі висновки у своїх рішеннях. Згідно статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, надбавки, премії та одноразові виплати, включаючи допомогу на оздоровлення. Стаття 10-1 цього Закону передбачає щорічну відпустку із збереженням грошового забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення. Тривалість відпустки залежить від вислуги років. Компенсація за втрачений дохід через несвоєчасну виплату допомоги на оздоровлення залежить від задоволення вимоги про донарахування та виплату допомоги за 2016 та 2017 роки. Закон № 2050-ІІІ та Постанова КМУ № 159 передбачають механізм компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати. Позивач є вимушеним переселенцем з міста Куп`янськ через бойові дії, на його утриманні перебуває мати, яка потребує догляду. Початок військової агресії 24.02.2022 значно вплинув на життя позивача. Вважає, що в даному випадку судом неправильно визначено момент, з якого необхідно обраховувати строк звернення до суду. Обґрунтовуючи наведене заявник посилався на практику Верховного Суду та власне її тлумачення. Поважних причин пропуску строку фактично не навів.

Вважаю, що цей адміністративний позов необхідно повернути позивачу, виходячи з наступних мотивів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відтак до спірних правовідносин в частині дотримання строку звернення до суду необхідно застосовувати положення статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), тобто до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України було викладено у новій редакції, згідно з якою: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Таким чином, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України).

Разом з тим слід врахувати, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: "1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Відтак після 30 червня 2023 року у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав щододопомогу на оздоровлення за 2016 рік та 2017 рік, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Однак, такою можливістю до 01 жовтня 2023 року позивач не скористався.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 01.11.2024.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого до цього часу.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для поновлення цих строків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22), від 09.02.2023 (справа № 240/3354/21).

Доводи позивача про те, що позивач є вимушеним переселенцем з міста Куп`янськ через бойові дії, на його утриманні перебуває мати, яка потребує догляду, при цьому позивач обіймає посаду діловода у місцевому загальному судді м. Харкова, оцінюю критично та не вважаю поважними, оскільки наведені обставини не є такими, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення дій щодо подання адміністративного позову у строки установлені законом.

З огляду на викладене, заява позивача не містить посилань на конкретні обставини, окрім загальних фраз та посилання на введений воєнний стан, що унеможливило звернутися до суду із даним позовом у межах процесуального строку, а відтак визнає наведені причини неповажними, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18).

Доступ до правосуддя включає не лише можливість подати заяву до суду. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом за спірний період, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Разом з тим, слід наголосити, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду за вищевказаний період, вказані в клопотанні позивача, суд визнає не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

З огляду на викладене приходжу перекаоння про те, що позовну заяву необхідно повернути позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 122, 123, 165, 169, 186, 293-295 КАС України,

п о с т а н о в и в:

у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом відмовити, визнавши наведені підстави для поновлення строку неповажними.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 13.11.2024.

Суддя М. І. Садова