Справа № 120/4856/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4856/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

18 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача за №25482/ від 31.03.2023 про анулювання реєстрації платником єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 01.04.2023 та включити його до Реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому 2024 року, під час формування для подання щорічної податкової звітності за 2023 рік, позивачу стало відомо про його переведення зі спрощеної на загальну систему оподаткування, що спонукало позивача звернутися до адвоката. У відповідь на адвокатський запит відповідач надіслав лист від 20.03.2024 з інформацією щодо податкового обліку позивача та надав окремі документи, зокрема, рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № 25482/ від 31.03.2023 про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Зі змісту цих документів було встановлено, що вони направлялися контролюючим органом на адресу, за якою позивач не здійснює своєї діяльності та не проживає, а тому про їх наявність йому не було відомо. Позивач з вказаним рішенням не погоджується та вважає відповідач протиправно та з порушенням визначеної законом процедури здійснив анулювання його реєстрації платником єдиного податку. Позивач зауважив, що відповідне рішення прийняте за результатами проведення камеральної, а не документальної перевірки, як це передбачено нормами податкового законодавства та підтверджується усталеною судовою практикою. Крім того, рішення винесено у день складення акту камеральної перевірки, що позбавило позивача права подати свої заперечення (пояснення) щодо виявленого перевіркою порушення. До того ж примірник акта та рішення були надіслані на поштову адресу, за якою позивач не проживає/не зареєстрований та не здійснює господарської діяльності.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № 25482/ від 31.01.2023 про анулювання реєстрації платником єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 01.04.2023 та включити до відповідного реєстру платників єдиного податку.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

19 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності згідно з КВЕД 71.11: "Діяльність у сфері архітектури" та з 01.10.2019 перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області на спрощеній системі оподаткування (3 групи).

01.04.2023 позивача переведено на загальну систему оподаткування з урахуванням рішення № 25482/ про анулювання з 01.04.2023 реєстрації платника єдиного податку.

Вказаному рішенню передував факт проведення камеральної перевірки контролюючого органу, якою встановлено наступне.

05.05.2022 платником подана податкова декларація з єдиного податку з фізичних осіб за перший квартал 2022 року за вх. № , відповідно до якої граничний термін сплати узгодженого зобов`язання становить 20.05.2022 у сумі 4175,00 грн. Податкове зобов`язання не сплачено.

19.08.2022 платником подана податкова декларація з єдиного податку з фізичних осіб за півріччя 2022 року за вх. № , відповідно до якої граничний термін сплати узгодженого зобов`язання становить 19.08.2022 у сумі 2670,00 грн. Податкове зобов`язання не сплачено.

21.10.2022 платником подана податкова декларація з єдиного податку з фізичних осіб за три квартали 2022 року за вх. № , відповідно до якої граничний термін сплати узгодженого зобов`язання становить 21.11.2022 у сумі 6755,00 грн. Податкове зобов`язання не сплачено.

22.01.2023 платником подана податкова декларація з єдиного податку з фізичних осіб за 2022 року за вх. № , відповідно до якої граничний термін сплати узгодженого зобов`язання становить 20.02.2023 у сумі 1525,00 грн. Податкове зобов`язання не сплачено.

Станом на 01.03.2023 по інтегрованій картці платника податків 18050400 рахується заборгованість в сумі 15152,00 грн.

Отже, за результатами проведеного аналізу податковим органом встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Внаслідок виявленого порушення Вінницьким відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області складено акт про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку від 31.03.2023 № 25482/2407/.

На підставі вказаного акту щодо ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 31.03.2023 № 25482/.

Відповідний акт та рішення надіслані позивачу на адресу: 1-ий про- АДРЕСА_1 .

Поштове відправлення повернуте до Головного управління ДПС у Вінницькій області без виконання та з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У лютому 2024 року, під час подання щорічної податкової звітності за 2023 рік, позивачу стало відомо про його переведення на загальну систему оподаткування.

Листом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.03.2024 № 11460/6/02-32-24-03-16 у відповідь на адвокатський запит адвоката Браславця Я.Ю. повідомлено, що стосовно ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та переведення його на загальну систему оподаткування з 01.04.2023.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Пунктом 291.2 статті 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності.

ПК України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно із п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі у випадках, визначених пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.

Так, зазначеним положенням встановлено вичерпний перелік випадків, у разі яких платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого пп.3 п.291.4 ст. 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п.291.6 ст.291 цього Кодексу, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у п.п.1 або 2 п.291.4 ст.291 ПК України відповідно, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

За правилами п.299.11 ст.299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акту перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Статтею 299 ПК України унормовано, що підставою для винесення рішення про скасування реєстрації платника єдиного податку є акти перевірок податкового органу, у яких зафіксовані порушення податкового законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржуване рішення ГУ ДПС від 31.03.2023 №25482/2407/333/1105552 про анулювання реєстрації платника єдиного податку було прийняте на підставі акту камеральної перевірки про наявність підстав анулювання реєстрації платника єдиного податку від 31.03.2023 № 25482/2407/333/1105552.

Згідно із п.75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним пп.41.1.2 п.41.1 ст.41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Відповідно до п.75.1. ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п.76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

З аналізу наведених положень ПК України слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, яка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання зобов`язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Вказане свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу, а отже, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності поданні платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Звідси випливає, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.76 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Наслідки проведених перевірок відповідно до п.86.1. ст.86 ПК України (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Згідно із п.86.2. ст.86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 40 Кодексу.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому пп.78.1.5 п.78.1 статті 78 ПК України), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної саме документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 26.02.2019 у справі № 805/1396/17-а та від 06.05.2020 у справі № 812/1137/16.

Надалі вказаний висновок неодноразово підтверджувався, зокрема постановою Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19, в якій зазначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, установлених законом; при цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, враховуючи що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав суд доходить висновку, що прийняте відповідачем рішення на підставі висновків камеральної перевірки порушує встановлену процедуру та права платника податків, а тому не може вважатися правомірним.

Також під час розгляду справи підтвердилися доводи позивача про те, що відповідний акт перевірки та рішення були надіслані відповідачем за помилковою адресою, яка є відмінною ніж та, що адреса зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом першої інстанції встановлено, що вказані документи направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: 1-ий про- АДРЕСА_1 , хоча насправді податковою адресою та адресою місця реєстрації позивача, як підприємця, яка збігається з адресою його місця проживання, є адреса: АДРЕСА_2 .

При цьому, апеляційна скарга не містить належних мотивів щодо направлення вказаних документів саме за адресою 1-ий про- АДРЕСА_1 , що додатково свідчить про протиправність оскаржуваного рішення контролюючого органу, адже внаслідок необізнаності позивача про факт анулювання його реєстрації платником єдиного внеску протягом тривалого часу (близько року), зумовило ситуацію, при якій позивач продовжував подавати звітність за спрощеною системою оподаткування, а також фактично поставило його у стан невизначеності, зокрема в питаннях податкового обліку та податкових відрахувань, оскільки в позивача відсутні необхідні відомості про витратну складову його діяльності за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року через не ведення відповідного обліку, тощо.

У справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване рішення № 25482/ від 31.03.2023 про анулювання реєстрації платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 контролюючий орган діяв не на підставах, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законом, та допустив порушення прав та законних інтересів позивача у спірних податкових правовідносинах, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Відтак, судом першої інстанції в повній мірі відновлено порушене право позивача шляхом зобов`язання Головне управління ДПС у Вінницькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 01.04.2023 та включити до відповідного реєстру платників єдиного податку.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.