Справа № 560/13809/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13809/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

13 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року та на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.02.2023 №0-2207.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 22.02.2023 №0-2207.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2024 заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

У задоволенні решти заяви, а саме щодо стягнення стягнути 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є сільськогосподарським товаровиробником. Об`єкт нерухомості, який належить позивачці на праві приватної власності, та щодо якого контролюючий орган донарахував податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такий об`єкт не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Проаналізувавши розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачкою витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у цій адміністративній справі неспівмірний із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивачем не надано будь-яких документів на підтвердження того, що на оподатковану будівлю розповсюджується податкова пільга, визначена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

При цьому судом застосовано пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України без урахування внесених змін.

Позивачка не зареєстрована фізичною особою-підприємцем сільськогосподарським товаровиробником. Разом з цим, згідно ідентифікаційних даних особи, наявних в ІКС «Податковий блок», 10.05.2016 ОСОБА_2 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, Позивачкою не дотримано однієї з обов`язкових умов для застосування пільги, передбаченої пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки вона не належить до сільськогосподарських товаровиробників.

Крім того вказано, що до прийняття рішення по справі позивачем не було надано доказів понесення витрат на правову допомогу та не подано до суду заяву про неможливість надання таких доказів до винесення рішення.

Судом було обмежено в правах ГУ ДПС у Хмельницькій області, оскільки не було надано достатньо часу на ознайомлення із заявою позивача та на подання відповідних заперечень.

Судом першої інстанції не встановлено факту подання/неподання відповідачем заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, не досліджено питання щодо направлення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення Відповідачу та не надано в достатній мірі часу відповідачу на реалізацію його права, визначене ст. 134 КАС України, на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та на висловлення своєї позиції з цього питання

При цьому з Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 10.04.2024 неможливо чітко визначити звідки береться сума 7000 грн, оскільки біля наданої послуги значиться що вартість послуги просто фіксована, без зазначення конкретної суми.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що відповідно до довідки Дунаєвецької міської ради від 06.06.2023 N 273 ОСОБА_1 займається сільськогосподарською діяльністю (особисте селянське господарство, а саме вирощування та реалізація свиней) за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка, як фізична особа наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права та використовує належні їй на праві власності нежитлові будівлі як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому такі будівлі, в силу приписів п. п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Зазначено, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачка надала: договір про надання правової допомоги від 25.07.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2024 та довідку про сплату коштів. Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, витрачений час, суд дійшов до правильного висновку про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., яка підтверджується належними доказами та є співмірною з складністю цієї справи та наданими послугами.

Також повідомлено, що орієнтовний розрахунок суми витрат, які відповідач поніс або планує понести у зв`язку із розглядом справи, складає 2 500 грн. на професійну правничу допомогу

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 18.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

На підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2020 ОСОБА_1 набула у власність нежитлову будівлю - корівник А-1, загальною площею 1396,8 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Дунаєвецької міської ради від 06.06.2023 №273 ОСОБА_1 займається сільськогосподарською діяльністю (особисте селянське господарство, а саме вирощування та реалізація свиней) за адресою АДРЕСА_1 .

Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення від 22.02.2023 №0-2207, відповідно до якого позивачці визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік на суму 27237,60 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивачка звернувся до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12. 2014 №71-VIII, яким запроваджений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Згідно ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Положенням п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена п.п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

При цьому, правовий аналіз п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність одночасно трьох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення; власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

За приписами п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджений і введений в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Як зазначено вище, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2020 ОСОБА_1 набула у власність нежитлову будівлю - корівник А-1, загальною площею 1396,8 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, об`єкт нерухомості, який належить позивачці на праві приватної власності, щодо якого контролюючим органом нараховане податкове зобов`язання, належать до будівель/споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме корівник.

У спірних правовідносинах основним є питання, чи є позивачка сільськогосподарським товаровиробником, тобто, чи виконується друга умова для застосування пільги, встановленої п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Загальні підходи щодо визначення поняття "сільськогосподарського виробника" сформульовані у постановах Верховного Суду, зокрема від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно - правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII "Податок на майно").

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Застереження в п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник", що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).

Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 №820/3556/17, від 10.04.2020 №823/1751/17, від 24.04.2020 №540/2206/19 від 17.02.2021 №820/3707/17 та від 22.04.2021 №822/3289/17.

Згідно довідки Дунаєвецької міської ради від 06.06.2023 №273 ОСОБА_1 займається сільськогосподарською діяльністю (особисте селянське господарство, а саме вирощування та реалізація свиней) за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначене спростовує доводи податкового органу про те, що позивачка не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником.

Отже позивачка є сільськогосподарським товаровиробником. Об`єкт нерухомості, який належить позивачці на праві приватної власності, та щодо якого контролюючий орган донарахував податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такий об`єкт не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах були застосовані Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.09.2024 у справі № 560/21705/23.

Стосовно доводів відповідача про те, що судом першої інстанції застосовано пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України без урахування внесених змін колегія суддів зазначає, що в оскаржуваному рішенні застосовано правову позицію Верховного Суду викладену у подібних правовідносинах, а не застосовано норму у нечинній редакції. У наведених рішеннях Верховним Судом проаналізовано поняття "сільськогосподарського виробника" сформульовані не лише у Податковому кодексі України, а й у Законі України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" та Законі України "Про сільськогосподарський перепис".

Водночас, той факт, що позивачка є сільськогосподарським товаровиробником підтверджується довідкою Дунаєвецької міської ради від 06.06.2023 №273.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відсутні, а відтак прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 22.02.2023 №0-2207 є протиправним і підлягає скасуванню.

Стосовно оскарження відповідачем додаткового рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області колегія суддів зазначає наступне.

Позивачка звернулася до суду першої інстанції із заявою, в якій просить стягнути 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15.03.2019 по справі №826/7778/17.

У постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн позивачка надала договір про надання правової допомоги від 25.07.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2024, довідку про сплату коштів.

Згідно акт приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2024 адвокат надав, а клієнт отримав такі послуги: визначення правової позиції у справі; підготовка та подання позовної заяви. Вартість послуг фіксована та становить 7 000 грн.

При цьому у договорі про надання правової допомоги від 25.07.2023 у п. 8 вказано, що розмір гонорару є фіксованим та складає 7000 грн.

Проте, проаналізувавши розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачкою витрат, суд першої інстанції вірно вказав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у цій адміністративній справі неспівмірний із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, витрачений час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, яка підтверджується належними доказами та є співмірною з складністю цієї справи та наданими послугами.

В апеляційній скарзі відповідачем вказано про те, що до прийняття рішення по справі позивачем не було надано доказів понесення витрат на правову допомогу та не подано до суду заяву про неможливість надання таких доказів до винесення рішення. Також вказано, що судом було обмежено в правах ГУ ДПС у Хмельницькій області, оскільки не було надано достатньо часу на ознайомлення із заявою позивача та на подання відповідних заперечень. Відповідачу та не надано в достатній мірі часу відповідачу на реалізацію його права, визначене ст. 134 КАС України, на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та на висловлення своєї позиції з цього питання.

Стосовно таких тверджень відповідача колегія суддів зазначає, що у позовній заяві представником позивача повідомлено про те, що орієнтовний розрахунок суми витрат, які позивач понесла або планує понести у зв`язку із розглядом справи складає 7000 грн.

При цьому позов було доставлено до електронного кабінету Головного управління ДПС у Хмельницькій області 28.07.2023.

Таким чином відповідач був повідомлений про намір позивача щодо стягнення судових витрат у розмірі 7000 грн у разі задоволення позову, проте жодних заперечень у відзиві на позов не вказав та не надавав суду першої інстанції. Водночас суд зазначає, що відповідач мав достатньо часу з моменту отримання позову та до моменту прийняття судом рішення для надання заперечень.

Разом з тим колегія суддів враховує, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскаржуване рішення прийнято 08.04.2024, а клопотання про ухвалення додаткового рішення представником позивача подано уже 11.04.2024.

Також в апеляційній скарзі скаржником вказано про те, що з Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 10.04.2024 неможливо чітко визначити звідки береться сума 7000 грн, оскільки біля наданої послуги значиться що вартість послуги просто фіксована, без зазначення конкретної суми.

Щодо таки тверджень колегія суддів зазначає, що розмір гонорару зафіксований у п. 8 договору про надання правової допомоги від 25.07.2023, де вказано, що розмір гонорару є фіксованим та складає 7000 грн.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому додаткове рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_1 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області винесене правомірно та скасуванню не підлягає.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.