Справа № 580/7454/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року справа № 580/7454/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвокатки Кушнеренко Т.В. від імені ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (другий відділ) (комісія з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

26.07.2024 адвокатка Кушнеренко Т.В. від імені ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) подала у Черкаський окружний адміністративний суд позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (другий відділ) (комісія з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправним і скасування рішення, яке оформлене протоколом від 18.07.2024 №10, в частині відмови у наданні відстрочки від призову під час мобілізації у зв`язку з тим, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей;

зобов`язання відповідача оформити та видати йому довідку про надання відстрочки від призову під час мобілізації на особливий період, на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей;

стягнення з відповідача на його користь судового збору та витрат на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач, порушуючи чинне законодавство, відмовив у наданні відстрочки від призову, безпідставно посилаючись на отримання від позивача неповного пакету документів. Стверджує, що надав повний пакет документів. Вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а рішення відповідача суперечить нормам чинного законодавства.

Ухвалою від 29.07.2024 суд відмовив у задоволенні заяви вх. від 26.07.2024 позивача про забезпечення його позову. Ухвалою від 29.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 07.08.2024 суд зупинив провадження у цій справі до часу повернення матеріалів судової справи №580/7454/24 до Черкаського окружного адміністративного суду.

12.08.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що комісія з надання відстрочок є самостійною у прийнятті рішень та відповідно до п.60 постанови КМУ від 16.05.2024 №560 її рішення оскаржуються. Стверджує, що не має повноважень представляти інтереси Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та не може бути її представником. Вважає, що законні підстави для заявлення вказаного вище позову саме до нього відсутні. Тому він не є відповідачем у цій справі та не порушив прав позивача. Позивач відповідачем на військову службу по мобілізації не призваний, дій з призову позивача відповідач не вчинив.

27.08.2024 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання, в якому повідомив, що комісія з відстрочок і відповідач не підзвітні і не підконтрольні одна одній, діють самостійно і у різному складі. Відповідач є постійно діючим органом військового управління зі своєю підпорядкованістю та підзвітністю, а комісія є міжвідомчим та колегіальним/тимчасовим утворенням без будь-якого підпорядкування та підзвітності. Оскільки позивач не виявив бажання захищати Батьківщину в умовах воєнного стану, що підтверджується його заявою про надання відстрочки і зазначеним вище позовом, він не реалізовує жодним чином своє право чи бажання бути призваним на військову службу, а тому його право не порушено. Відмова комісії у наданні відстрочки не позбавляє військовозобов`язаного позивача повторно звернутися у порядку, визначеному Постановою КМУ №560 із заявою про відстрочку від призову. Обмежень у кількості таких звернень не встановленою

29.08.2024 від представниці позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що оформлення та видача довідок про відстрочку є чіткою компетенцією відповідача на підставі п.11 постанови КМУ від 23.02.2022 №154. Відповідач долучив до відзиву витяг із наказу начальника від 21.06.2024 №249 про створення Комісії, підписаний начальником відповідача та начальником відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує факт створення Комісії безпосередньо відповідачем. Тому протилежні його доводи не обґрунтовані та безпідставні.

30.09.2024 від представниці позивача адвокатки Кушнеренко Т.В. на адресу суду надійшли три ідентичні заяви, в яких просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати з правничої допомоги в сумі 7000,00грн, а також витрати на сплату судового збору. До них долучила копію квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 22.07.2024.

У подальшому матеріали адміністративної справи №580/7454/24 супровідним листом вх.№46907/24 повернулись до Черкаського окружного адміністративного суду. Тому ухвалою від 09 жовтня 2024 року суд прийняв справу до свого провадження, поновив провадження в адміністративній справі та продовжив її судовий розгляд.

18.10.2024 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання, в якому просив відмовити позивачу у стягненні судових витрат. Обгрунтовуючи зазначив, що його дії не пов`язані з розглядом справи, а є похідними від рішення комісії з відстрочок. Тому законодавчих підстав для покладення на нього судових витрат за вказаною вище позовною заявою немає. Вважає не співмірним заявлений розмір витрат на правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданої правової допомоги. Заявлення позовних вимог до неналежного відповідача, невірне трактування і розуміння матеріального права вказує на недостатню підготовку представниці позивача до судового розгляду. Тому заявлений розмір судових витрат необґрунтований. Просив врахувати запроваджений воєнний стан, який триває до цього часу, що безумовно шкодить економіці держави.

Ухвалою від 08.11.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання вх. 13.08.2024 відповідача про заміну відповідача в адміністративній справі та клопотання вх. від 29.08.2024 адвокатки Кушнеренко Т.В. від імені позивача про залучення співвідповідача.

Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з довідкою від 11.07.2024 №7108- позивач взятий на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до військово-облікового документу №9 позивач 11.07.2024 взятий на військовий облік військовозобов`язаних 2-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також ВЛК позивач визнаний придатним до військової служби, довідка №85/25.

Витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №249 від 21 червня 2024 року, підписаним начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 та начальником відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується створення Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (далі Комісія) при ІНФОРМАЦІЯ_3 і підпорядкованих відділах.

15.07.2024 позивач звернувся до Голови ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі Комісія) заявою, в якій повідомив, що є особою, яка на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Тому просив розглянути його заяву та оформити йому у порядку, визначеному постановою КМУ від 16.05.2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У додатках до заяви вказав: свідоцтва про народження дітей (3 осіб), свідоцтво про шлюб, договір про сплату аліментів на дитину.

18.07.2024 відповідач письмово повідомив №1843 позивачу про результати розгляду його заяви та щодо прийнятого рішення у формі протоколу від 18.07.2024 №10 про відмову у наданні відстрочки із-за подання неповного пакету документів (відсутності одного з документів): свідоцтво про шлюб або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст.315 ЦПК України).

Тому позивач звернувся до суду позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - ЗУ № 3543-XII).

Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення згідно з ч.ч.7, 8 ст.23 ЗУ №3543-XII здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до абз.9 п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Оскільки відповідач є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, саме на нього покладено обов`язок щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.

З 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, адже були внесені зміни до ст.23 ЗУ №3543-XII. Також із вказаної дати набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Відповідно до п.п.56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Водночас вказаним вище витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №249 від 21 червня 2024 року підтверджується, що вказана вище Комісія створена при відповідачу. Вона не має статусу юридичної особи. Тому протилежні його доводи щодо того, що він не має повноважень представляти інтереси Комісії, не обґрунтовані та не враховані судом.

Згідно з п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Суд у рахував, що Додаток 5 до Порядку №560 містить перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у залежності від категорії осіб, які мають право на відстрочку. Так, документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі п.3 ч.1 вказаного Закону є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (п.59 Порядку №560).

Відповідно до п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Відповідно до п.п.64, 65 Порядку №560 заяви військовозобов`язаних про надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та підтвердні документи зберігаються у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки протягом п`яти років. У разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.

Встановлені обставини доводять, що відповідач в особі Комісії розглянув заяву позивача від 15.07.2024 щодо оформлення йому довідки про відстрочку від призову, прийнявши, як передбачає закон, рішення. У контексті вказаної в ньому підстави суд урахував.

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені ст. 23 ЗУ № 3543-XII.

Згідно з п.3 ч.1 ст.23 ЗУ № 3543-XII, на який посилався позивач у заяві до Голови Комісії, передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Тобто, відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки повинен перевірити наявність документів, які підтверджують саме факт утримання у нього трьох дітей віком до 18років, на що він посилався. При цьому підтвердження факту наявності таких дітей не достатньо.

Посилаючись на відсутність одного з документів: свідоцтво про шлюб або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст.315 ЦПК України,- відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вказав, якого конкретно документу не вистачає, безпідставно не врахував отримані документи: свідоцтво серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_2 (дочки позивача), свідоцтво серії НОМЕР_4 про народження ОСОБА_3 (дочки позивача), свідоцтва серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_2 (дочки позивача), свідоцтво серії НОМЕР_5 про народження ОСОБА_3 (дочки позивача), свідоцтво серії НОМЕР_6 про укладення шлюбу між позивачем та громадянкою ОСОБА_4 , про що 04.08.2018 складено відповідний актовий запис №508, договір про сплату аліментів, укладений між позивачем та гр. ОСОБА_5 , згідно з яким установлено обов`язок позивача щомісяця сплачувати на утримання доньки аліменти в сумі мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину віком до 18 років.

У вказаному контексті суд урахував вимоги ст.122 Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідно до якого дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Також суд урахував для виснування правильного підходу до правової оцінки спірних обставин висновки Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду ВС у справі №160/17962/23 щодо подібного права на відстрочку. Зокрема, суд дійшов висновку, що оскільки обов`язок по вихованню дитини з інвалідністю, приписами ч. 2 ст. 157 СК України покладено на її батька, а відповідно до ч.1 ст. 260 СК України вітчим реалізовує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на вітчима, за обставин цієї справи, розповсюджуються положення абз. 6 ч. 1 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ.

Отже, встановлені обставини спору свідчать, що відповідач неналежно розглянув заяву позивача відповідно до її змісту оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією у зв`язку з тим, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років та не має заборгованості зі сплати аліментів, а саме не перевірив, чи наявні докази утримання позивачем трьох неповнолітніх дітей. Оскільки вказане повноваження є дискреційним для відповідача, відсутність в спірному рішенні цієї оцінки свідчить про передчасність позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу довідку про надання відстрочки.

Оскільки відмова позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не узгоджується зі вказаними вище вимогами законодавства і такі дії вчинені шляхом видання відповідного рішення, що доводить порушення відповідачем в особі Комісії процедури розгляду заяви позивача, саме воно безпосередньо порушує заявлене право позивача. Тому суд дійшов висновку, що належним способом відновлення прав позивача є визнання протиправним і скасування такого акту розпорядчої дії в частині щодо відмови у наданні саме позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Для повного та ефективного відновлення порушеного права та належного способу їх відновлення наявні підстави зобов`язати відповідача в особі створеної при ньому комісії з надання відстрочок у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву позивача від 15.07.2024 щодо оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією та за наслідками її розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 22.07.2024 в сумі 1211,20 грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову половина суми.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що 22.07.2024 позивач уклав з адвокаткою Кушнеренко Т.В. договір про надання правничої допомоги (далі Договір), предметом якого є надання адвокатом правничих послуг у справі щодо представництва інтересів позивача у справі про оскарження рішення про відмову у наданні відстрочки. Згідно з підп.3.1., 3.2. п.3 Договору єдиною винагородою є гонорар. Сума гонорару сплачується відразу при укладенні договору (основна сума гонорару).

У заяві від 30.09.2024 представниця позивача зазначила, що при розрахунку розміру витрат враховується, що година роботи адвоката становить 800,00грн. Вказала, що надала такий перелік послуг: надання усних консультацій, на які витратила 30 хв, що становить 400,00грн, складення позовної заяви, витратила 4 години, що становить 3200,00грн, складення заяви про забезпечення позову, витратила 2 години, що становить 1600,00грн, складення відповіді на відзив, витратила 2 години, що становить 1600,00грн, виготовлення копій позовної заяви для усіх сторін справи, завірення їх копій, відправка кореспонденції, витратили 1 годину, що становить 800,00грн. Сторони домовилися про остаточну сплату гонорару в розмірі 7000,00грн.

Позивач оплатив адвокатці 7000,00грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 22.07.2024 №3.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подав клопотання про відсутність підстав для стягнення вказаної позивачем суми витрат на правничу допомогу, оскільки вона не є співмірною зі складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданої правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд врахував, що позовна заява підписана зазначеною вище адвокаткою. Також нею завірені копії всіх доданих до позовної заяви документів. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Проаналізувавши надані суду документи, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00грн. Однак з огляду на результат вирішеного спору стягненню підлягає на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача половина суми витрат 3500,00грн.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов адвокатки Кушнеренко Т.В. від імені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Визнати протиправним і скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), оформлене протоколом Комісії другого відділу від 18.07.2024 №10, в частині щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в особі створеної при ньому Комісії з надання відстрочок у межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.07.2024 щодо оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією та за наслідками її розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення позовною заявою до адміністративного суд в сумі 605,60грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 3500,00грн (три тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 08.11.2024.