Справа № 489/5481/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 489/5481/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2024 року у справі №489/5481/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА №165307 від 28.06.2024 року

У С Т А Н О В И В:

29.07.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою, у якій просив:

- скасувати постанову Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції серії ББА №165307 від 28.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що причина зупинки транспортного засобу позивача є безпідставною, оскільки вчинення ним правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відтак, підстав для здійснення перевірки документів, а саме посвідчення водія та притягнення його до адміністративної відповідальності не було.

За наслідками розгляду зазначеної справи Ленінським районним судом м. Миколаєва 05 вересня 2024 року прийнято рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача зупинено у зв`язку з порушенням ним вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України. Разом з тим, працівниками патрульної поліції установлено, що факт порушення позивачем вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не зафіксовано на відео з нагрудного відеореєстратора. Водночас, у подальшому на вимогу інспектора патрульної поліції, позивач відмовився пред`являти посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Так, досліджуючи відеозапис з нагрудного відеореєстратора, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП, а саме не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія для перевірки.

Не погоджуючись із вище вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17, скаржник зазначає про те, що відносно ОСОБА_1 не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення вимог п.2.2 ПДР України, яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Як стверджував скаржник, відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем вимог ПДР України. Враховуючи наведене, скаржник вказує про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача щодо пред`явлення документів у тому числі посвідчення водія.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано колегією суддів, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, 28.06.2024 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ББА №165307.(а.с.12)

Відповідно до змісту постанови серії ББА №165307 від 28.06.2024 року, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «RENAULT LAGUNA» н/з НОМЕР_1 на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.4 «а» ПДР України, у зв`язку з чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами частини 1 статті 126 КУпАП.

Уважаючи протиправною постанову серії ББА №165307 від 28.06.2024 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Згідно із пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме:

- водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, судом попередньої інстанції установлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №165307 від 28.06.2024 року складена, оскільки на вимогу поліцейського позивач не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.4 «а» ПДР України.

Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного.(а.с.26)

Зокрема, як слідує з відеозапису реєстратора закріпленого на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія на право керування транспортним засобом кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти для перевірки посвідчення водія на вимогу поліцейського, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу є законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів, не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі і пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Окремо варто зауважити, що за правилами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17 та від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія) мали місце, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду попередньої інстанції щодо відсутності підстав для скасування спірної постанови серії ББА №165307 від 28.06.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

Підсумовуючи вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

З підстав визначених статті 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2024 року у справі №489/5481/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА №165307 від 28.06.2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький