Справа № 420/11278/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/11278/24
Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області, за участі третьої особи Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, за участі третьої особи ГУ ПФУ в м.Києві, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №36 від 29.03.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до страхового стажу для пенсії ОСОБА_1 періоди її роботи з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р., з 17.11.1995р. по 20.08.1998р. згідно записів її трудової книжки НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити з 22.04.2024р. ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у зв`язку із досягненням 60 років та маючи право на пенсії за віком вона звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши трудову книжку НОМЕР_1 від 25.08.1983р..

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №36 від 29.03.2024р. позивачці відмовлено у призначені пенсії.

Позивачка вважає вказану відмову протиправною, оскільки їй протиправно не зараховано до її страхового стажу для пенсії періоди роботи в російській федерації з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р., з 17.11.1995р. по 20.08.1998р., у зв`язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №36 від 29.03.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р. та періоди роботи з 17.11.1995р. по 20.08.1998р. згідно із записами №9-№14 та №15-№16 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.08.1983р..

Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2024р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,2грн..

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що до набрання чинності Постановою КМУ від 29.11.2022р. №1328 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з цією Угодою, а тому припинення Російською Федерацією з 1.01.2023р. участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 1.01.2023р..

Щодо позовних вимог про зарахування періоду з 17.11.1995р. по 20.08.1998р. суд вказав, що оскільки трудова книжка не містить будь-яких неточностей, а записи №15 та №16 в частині внесення наказів та дати наказів іншими чорнилами не є порушенням чинною на момент їх внесення Інструкцією №162, тому вказані доводи відповідача щодо недостовірності цих записів є необґрунтованими

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 22.03.2024р. звернулась до ГУ ПФУ в м.Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.21).

На момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком позивачка досягла віку 59 років 11 місяців 01 день.

До заяви було додано наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру №, паспорт або ID картка або посвідка № НОМЕР_2 , та інші документи: диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_3 , довідка про відкритий рахунок в банку, трудова книжка № НОМЕР_1 , свідоцтво про народження, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, що підтверджується розпискою-повідомленням від 22.06.2023р. за №2557 (а.с.22).

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ у Херсонській області, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

29.03.2024р. ГУ ПФУ у Херсонській області прийняв рішення №36 за про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 року. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 30 років 05 місяців 04 дні.

Підставою вказаної відмови стало не зарахування до страхового стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 25.08.1983р. наступних періодів роботи:

- за записом №9- №14 періодів роботи з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р., оскільки заявник працював на підприємстві, які розташовані на території російської федерації. У зв`язку із припиненням з 19.06.2023р. для України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території Російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф по 31 грудня 1991 року;

- за записом №15-№16 про період роботи з 17.11.1995р. по 20.08.1998р., оскільки у графі 4 розділу на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер), накази та дати наказів записані іншим чорнилом, чим порушення вимог розділу 2 підпункту «а» пункту 2.3, підпункту «д» пункту 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974р. №162 (а.с.23-24).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до положень ст.14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Положеннями ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1,2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМЦ від 12.08.1993р. №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.

Крім того, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з трудової книжки НОМЕР_1 , що згідно з записом №9-№14 у період роботи з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р. позивачка працювала на підприємстві, які розташовані на території російської федерації (а.с.18-зворотній бік).

Однією із підстав прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії стало не зарахування періодів роботи з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р. на території російської федерації, оскільки з 19.06.2023р. Україна припинила участь в Угоді, а тому, на думку відповідача, при призначенні пенсії до страхового стажу можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991р..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992р., укладеної між Україною і росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р. трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Згідно зі ст.12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993р.).

Частиною 2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994р., підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З огляду на вказане, судова колегія дійшла висновку, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022р. «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. у м.Москва, яка набрала чинності 2.12.2022р..

За правилами ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду №1-рп/99 від 9.02.1999р. щодо тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відтак, судова колегія вважає, що до набрання чинності Постановою КМУ №1328 від 29.11.2022р. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., у зв`язку із чим періоди роботи ОСОБА_1 з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р. на території рф повинні бути зараховані до страхового стажу для призначення пенсії.

На підставі вказаного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Херсонській області протиправно не зарахувало до страхового стажу періоди роботи позивачки з 1.01.1992р. по 1.06.1995р., з 2.06.1995р. по 31.08.1995р. на території російської федерації.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 17.11.1995р. по 20.08.1998п., то судова колегія виходить з наступного.

Так, підставою для не зарахування вказаного періоду стало те, що у графі 4 розділу на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер), накази та дати наказів записані іншим чорнилом, чим порушення вимог розділу 2 підпункту «а» пункту 2.3, підпункту «д» пункту 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974р. №162.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162 (далі Інструкція №162) та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі Інструкція №58).

Згідно з п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.4 Інструкції №58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічні положення містяться й Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162 та №58 від 29.07.1993р. затверджена в Міністерстві юстиції України.

Отже, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що вищенаведеними Інструкціями не передбачено заборони внесення записів різними чорнилами, як і не передбачено такого обмеження чинною Інструкцією №58.

Апеляційний суд зауважує, що неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди роботи позивачки підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці, що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до загального страхового стажу, а тому неврахування відповідачем повністю вказаних періодів до загального страхового стажу ОСОБА_1 є протиправним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко