Справа № 140/9565/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/9565/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) у якому просив:

1) визнати протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо неврахування під час призначення розміру пенсії факту його звільнення зі служби на підставі рішення військово-лікарської комісії через хворобу (за станом здоров`я) та безпідставного непризначення за 20 років вислуги 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 21.12.2005 у розмірі 76 процентів відповідних сум грошового забезпечення із розрахунку: за 20 років вислуги - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, як особі, яка була звільнена зі служби через хворобу (за станом здоров`я), та 21 процент відповідних сум грошового забезпечення за 7 років вислуги понад 20 років вислуги, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 21.12.2005 отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На дату звільнення його вислуга становила 27 (двадцять сім) повних років. Пенсію було призначено в розмірі 71 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (50 відсотків - за 20 років вислуги та 3 відсотки - за кожний рік вислуги понад 20 років).

Вказує, що разом із відзивом ГУ ДСНС України у Волинській області від 30.05.2024 №4801-2417/4804 отримав витяг з наказу №65о/с згідно якого вказано, що він був звільнений в грудні 2005 року за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою) Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114.

На думку позивача, особа начальницького складу, визнана рішенням військово-лікарської комісії непридатною до військової служби в мирний час (обмежено придатною у військовий час), підлягає звільненню зі служби в запас на підставі п. 64. «б» Положення №114 та відповідно до норм статті 13 Закону №2262-ХІІ - має право на 55 відсотки відповідних сум грошового забезпечення за 20 років вислуги років.

22.07.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання роз`яснення щодо призначеного розміру пенсії та її перерахунку, проте отримав відмову у задоволенні заяви з посиланням на те, що його було звільнено у запас, а 55 відсотків за 20 років вислуги відповідно до положення статті 13 Закону №2262-ХІІ застосовується виключно при призначенні пенсії військовослужбовцям, звільненим у відставку.

Позивач вважає дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо не врахування факту його звільнення з військової служби через хворобу на підставі рішення військо-лікарської комісії, і, відповідно, зменшення відсоткового розміру пенсії протиправними та такими, що порушують його законне право на соціальний захист та пенсійне забезпечення, мирне володіння майном, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.21).

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на адміністративний позов (а.с.24-35) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та зазначила, що відповідно до норм законодавства України (у редакціях, які діяли станом на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби) вбачається, що обов`язковою умовою для призначення пенсії у розмірі 55% є звільнення особи, яка має право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, у відставку за віком або за станом здоров`я.

Позивач є особою, яка має право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та був звільнений за станом здоров`я у запас з постановкою на військовий облік. При цьому, поняття звільнення особи рядового або начальницького складу зі служби за рішенням військово-лікарської комісії у відставку та у запас не є тотожними. Відтак, для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.

Вказує, що на момент призначення пенсії позивачу пункт «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ передбачав, що пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII внесено зміни в пункт «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі пункту «а» частини першої статті 13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580-VIII. Вказані зміни застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, а відтак, необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність у особи права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є звільнення у відставку за віком або за станом здоров`я, на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас через хворобу ще 20.12.2005, а не у відставку за віком чи за станом здоров`я на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, тому він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 55 процентів до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відтак, відповідач стверджує, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо непроведення перерахунку (перегляду) пенсії не можна вважати неправомірними, оскільки управління діяло виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

21.10.2024 позивачем подано відповідь на відзив ГУ ПФУ у Волинській області у якому останній заперечив проти відзиву відповідача. З посиланням на практику Верховного суду вказав, що свідоцтво про його хворобу є належним документом, який підтверджує наявність у нього хвороби, що зумовлює непридатність до служби, внаслідок чого його було звільнено зі служби на підставі пункту 64 «б» (через хворобу) Положення №114. При цьому, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 ЗУ №2262-ХІІ підставою для призначення пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 64 «б» (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії (а.с.36-37).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивачу з 20.12.2005 призначено пенсію за 27 років вислуги відповідно до Закону України від 09.04.92 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена в розмірі 71 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (50 відсотків - за 20 років вислуги та 3 відсотки - за кожний рік вислуги понад 20 років) (а.с.35).

За даними витягу з наказу від 19.12.2005 №65 Управління МНС у Волинській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби за п. «б» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас через хворобу (а.с.17).

Заявою від 22.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із проханням надати роз`яснення щодо призначеного йому розміру пенсії, та, якщо було допущено помилку, - випрати її (а.с.12-13).

Листом від 16.08.2024 за №10349-9497/Г-02/8-0300/24 відповідачем зазначено, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ в редакції, яка діяла на дату призначення пенсії, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12), пенсії призначалися: за вислугу 20 років - в розмірі 50 %, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 % відповідних сум грошового забезпечення. Пенсія за вислугу років призначена позивачу відповідно до Закону №2262-ХІІ з 20.12.2005 в розмірі 71% відповідного грошового забезпечення (за 20 років вислуги - 50%, за 7 років понад 20 років - 21% (7х3%)). Роз`яснено, що пенсія у розмірі 55 відсотків грошового забезпечення за 20 років вислуги відповідно до норм статті 13 Закону №2262-ХІІ застосовується при призначенні пенсії військовослужбовцям звільненим у відставку (а.с.14-15).

Не погоджуючись із діями ГУ ПФУ у Волинській області щодо обрахунку розміру його пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначено Законом №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII в редакції на час призначення пенсії позивачу).

За приписами пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які

мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-XII визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового

забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в Управлінні МНС України у Волинській області.

Відповідно до пункту 98 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №629 від 21.07.2005 (в редакції на момент звільнення позивача зі служби) звільнення із служби осіб рядового і начальницького складу проводиться:

у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», і за станом здоров`я придатні до військової служби;

у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», або визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби, з виключенням з військового обліку.

Наказом начальника Управління МНС України у Волинській області ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

За змістом підпункту «б» пункту 64 Положення №114 (в редакції на дату звільнення позивача) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість відповідно до підпункту «б» пункту 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Системний аналіз вказаних норм законодавства вказує, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії 50% чи 55% визначальне значення має звільнення зі служби «у відставку» чи «у запас».

До того ж, звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом №2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Як встановлено судом, позивача звільнено у запас Збройних Сил за п.64 «б» (через хворобу) з 20.12.2005 згідно витягу з наказу Управління МНС України у Волинській області (по особовому складу) №65 від 19.12.2005 (а.с.17).

На момент призначення пенсії позивачу пункт «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII діяв в редакції Закону від 04.02.1994 №3946-12, за змістом якої пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відтак, розмір 55 відсотків грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 , який 20.12.2005 звільнений в запас, вірно встановлено пенсію у розмірі 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та додатково за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.02.2021 у справі №1.380.2019.000262 та від 11.03.2021 у справі №1.380.2019.002722 у подібних правовідносинах, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховані судом під час вирішення цього спору.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства з питань проходження служби цивільного захисту» за №2653-ІХ від 06.10.2022 внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема: пункт «а» частини першої статті 13 після слів «за віком чи через хворобу» доповнено словами «звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я».

Разом з тим, статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, внесені Законом №2653-ІХ від 06.10.2022 зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо призначення пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення для осіб, звільнених зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я, стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям №2653-ІХ від 06.10.2022 не зазнала.

З огляду на зазначене передбачені статтею 63 Закону №2262-XII підстави для перерахунку раніше призначених пенсій не настали.

Враховуючи викладене вище, суд приходить висновку, що у ГУ ПФУ у Волинській області не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки, з врахуванням вислуги років позивача, розмір пенсії, виходячи з 55 % відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність врахування при розгляді даної справи правових висновків Верховного суду, що викладені у постанові від 16.02.2021 у справі №750/10356/16-а та постанові від 10.08.2020 у справі №750/7195/16-а, оскільки вони стосуються спору щодо призначення пенсії у підвищеному розмірі особам, які проходили службу в органах національної поліції, та були звільнені із служби на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у період після внесення змін в пункт «а» статті 13 Закону №2262-XII. Відтак, вони не є релевантними до обставин цієї судової справи.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

При цьому порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

В розрізі встановлених обставин справи, суд приходить висновку про те, що оскаржувані позивачем дії ГУ ПФУ у Волинській області відповідають критеріям правомірності, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх протиправними, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору розподілу не належать.

Керуючись ст. 2, 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 14 листопада 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6; ).

Суддя Н.В.Стецик