Справа № 260/5958/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/5958/24

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення з 31.01.2019 року виплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІ, що призначена та розрахована з довідки про заробітну плату від 06.03.2019 року №2162/06 та визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо виведення та стягнення переплати пенсії сформоване листом від 30.08.2024 р. №0700-0503-8/53918 пенсії в сумі 537201,27 грн.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновити виплату призначеної з 31.01.2019 суми пенсії, що розрахована на основі довідки про заробітну плату від 06.03.2019 року №2162/06 та скасувати рішення у формі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30.08.2024 року №0700-0503-8/53918 про стягнення переплати пенсії в сумі 537201,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.07.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по віку, надавши пакет документів, що також передбачав право на призначення пенсії державного службовця. У зв`язку з тим, що позивач продовжувала працювати на посаді державного службовця, пенсію було призначено за її вибором - по віку. Позивач звертає увагу, що вибір виду пенсії відображено в її заяві про призначення пенсії від 07.07.2017 року. Відповідно, Головним управлінням Пенсійного фонду згідно з протоколом №3410 від 26.07.2017 року призначено позивачу пенсію по віку.

Після звільнення з посади державної служби, позивач 31.01.2019 року звернулася до відповідного органу Пенсійного фонду із заявою про перехід з пенсії по віку на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» та необхідним для призначення цього виду пенсії пакетом документів. Відповідно до протоколу від 01.02.2019 року та рішення №13 позивача було переведено на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

В подальшому позивач отримала листа Головного управління Пенсійного фонду від 30.08.2024р. №0700-0503-8/53918 яким її повідомлено, що в результаті перевірки первинного призначення пенсії встановлено, що їй було безпідставно перераховано пенсію з 31.01.2019 року відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII з причини втрати чинності статтею 37-1 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», якою визначались підстави для перерахунку пенсій державним службовцям. Також відповідач повідомив про переплату пенсії за період з 31.01.2019р. по 31.08.2024р. в сумі 537201,27 грн., яку просив повернути в добровільному порядку.

Позивач наголошує на дотриманні нею сукупності всіх вимог щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, що визначені частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, а тому вона має право на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу». Вважає, що підставою для нарахування суми переплати пенсії слугувало довільне трактування Пенсійним фондом України на власний розсуд вимог Закону України «Про державну службу», а відтак стверджує про відсутність підстав для нарахування та стягнення з неї суми переплати пенсії.

З огляду на викладене позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 27 вересня 2024 року подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачка вже у 2017 році скористалася своїм правом виходу на пенсію державного службовця, а перерахунок пенсій державних службовців не передбачений чинним законодавством, то станом на сьогоднішній день, розмір отримуваної пенсії позивачкою є вірним та відповідає вимогам чинного законодавства. Оскільки стаття 37-1 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», якою визначались підстави для перерахунку пенсій державним службовцям, втратила чинність на підставі Закону №889, перерахунок пенсії, проведений позивачу відповідно до заяви від 31.01.2019, суперечить вимогам чинного законодавства. Матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 працівниками відповідача були приведені у відповідність, а саме, пенсію було переглянуто та розраховано станом на момент її «фіксування» згідно Закону України «Про державну службу» з 07.07.2017р. Після проведеного розрахунку розмір пенсії позивачки став значно менший ніж вона б отримувала, якби їй була призначена пенсія по віку згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому позивачку було переведено на пенсію по віку з 31.01.2019 року. Внаслідок чого відповідачем було нараховано переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 31.01.2019р. по 31.08.2024р. в сумі 537201,27 грн.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області копію матеріалів пенсійної справи позивача.

28 жовтня 2024 року до суду надійшов оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимісь, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З 07.07.2017 року позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, що є правонаступником Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та з вказаного часу отримувала пенсію по віку, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023 року №1058-ІV.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії по віку та надала необхідні для призначення пенсії документи про стаж, заробітну плату та інше.

Позивач продовжувала працювати на посаді, що відноситься до посад державної служби.

В матеріалах пенсійної справи міститься протокол №3410 від 26.07.2017 року, згідно з яким позивачу призначено пенсію за віком, умови призначення держслужба (шифр пенсії 130) в розмірі 60% від заробітку, що становило 7775,208 грн.

Згідно з протоколом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з аналогічним номером та датою (№3410 від 26.07.2017 року), що також міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, їй призначено пенсію по віку, умови призначення ЗДПС (Закон №1058-ІV), шифр пенсії 101, в сумі 6415,49 грн.

Виплата пенсії позивачу з моменту її призначення (07.07.2017 року) здійснювалась відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, встановленому протоколом №3410 від 26.07.2017 року, яким призначено пенсію по віку згідно норм Закону №1058-ІV (шифр пенсії 101) в сумі 6415,49 грн., що також визнається відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

В подальшому індексація та перерахунки пенсії ОСОБА_1 пенсійним органом здійснювались також на підставі Закону №1058-ІV.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.01.2019 року №22-о позивача, з 30.01.2019 року звільнено із посади начальника Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу»).

31.01.2019 року позивач звернулася до відповідного органу Пенсійного фонду про перехід з пенсії по віку на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Разом із заявою позивачем подано необхідний пакет документів, в тому числі довідку про складові заробітної плати №883/06 від 31.01.2019 року та довідку №884/06 від 31.01.2019 року про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №13 від 01.02.2019 року позивача було переведено на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Рішенням №13 від 14.03.2019 року здійснено перерахунок пенсії позивача з причин уточнення даних в ЕПС з 31.01.2019 року (у зв`язку з наданням уточнюючої довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06).

Отже, з 01.03.2019 року ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, в розмірі 60% суми заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 06.03.2019 року №2162/06 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06.

Страховий стаж, обрахований пенсійним органом при прийнятті рішення про призначення пенсії по віку згідно норм Закону №1058-ІV становить 42 роки 4 місяці та 5 днів, стаж роботи на посадах державної служби - 33 роки (з 07.01.1986 року по 30.01.2019 року).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30.08.2024р. №0700-0503-8/53918 позивача повідомлено, що в результаті перевірки первинного призначення пенсії виявлено безпідставний перерахунок пенсії з 31.01.2019 року відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII. Також в листі відповідач просить повернути в добровільному порядку суму переплати пенсії за період з 31.01.2019 року по 31.08.2024 року, що становить 537201,27 грн.

В матеріалах справи міститься рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №13 від 15.08.2024 року, яким ОСОБА_1 переведено на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та припинено виплату пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Позивач, не погодившись із таким рішенням відповідача, звернулася з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно із пунктом 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, вказаний Закон набрав чинності з 1 травня 2016 року.

Статтею 90 Закону №889-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 28.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 28.12.1993 року №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 28.12.1993 року №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 28.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 28.12.1993 року №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пунктів 8, 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами 1, 9 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 28.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частин 3, 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV, (далі - Закон №1058-IV), переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 №121, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України постановою від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затвердило «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Пунктами 1.1, 1.8 розділу I Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно із пунктами 4.1, 4.3, 4.7 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622, затверджено «Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб», (далі - Порядок №622).

Відповідно до пункту 2 Порядку №622, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу»:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно із пунктом 4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Дослідження змісту наведених правових норм, дає підстави суду зробити такі висновки:

1) пенсійне забезпечення державних службовців, починаючи із 1 травня 2016 року здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII;

3) для призначення особі пенсії державного службовця за віком, переведення на пенсію державного службовця за віком після 1 травня 2016 року необхідні такі умови:

- на день набрання чинності Законом №889-VIII, державний службовець повинен мати не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, при цьому право на отримання пенсії державного службовця не залежить від місця роботи на час досягнення встановленого пенсійного віку;

- на день набрання чинності Законом №889-VIII, державний службовець повинен займати посаду державної служби та мати не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, при цьому на час досягнення встановленого пенсійного віку особа повинна працювати на посаді державного службовця.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).

На момент звернення із відповідною заявою про переведення позивача на пенсію державного службовця, остання отримувала пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV, а тому, за своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача на пенсію державного службовця за умов, визначених у Законі №889-VIII.

Суд відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №580/3805/22 (де спір стосується переведення позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ), які полягають у такому.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Перерахунок пенсії за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. Крім того, а ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, а ні стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

Одержавши заяву позивача про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач виходячи з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, згідно з рішенням №13 від 01.02.2019 року, вірно здійснив переведення позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Приймаючи спірне рішення №13 від 15.08.2024 року відповідач керувався виключно тим, що, на його думку, стаття 37-1 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», якою визначались підстави для перерахунку пенсій державним службовцям, втратила чинність на підставі Закону №889. Пенсійним органом не зазначається про те, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби чи не досяг необхідного для призначення цього виду пенсії віку.

Як видно з матеріалів пенсійної справи, у позивача наявний страховий стаж (понад 42 роки, стаж роботи на посадах державної служби - понад 33 роки, понад 31 рік станом на 01.05.2016), тобто, досягла пенсійного віку.

Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області не було фактичних та правових підстав припинення виплати пенсії по віку згідно статті 37 Закону №3723-ХІІ позивачу, оскільки у неї наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державних службовців (згідно із пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ).

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначено статтею 50 Закону №1058-IV, згідно із частиною першою якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Аналогічне правове регулювання встановлене ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (Закон №1788-XII).

Так, механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 за №374/7695 (Порядок №6-4).

Згідно п.п.2. 3 Порядку №6-4 переплата пенсії - це сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку, як одержувач пенсії.

Також, відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тобто, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Таким чином, діючим законодавством визначаються дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника.

Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а, від 21.02.2020 у справі №340/624/16-а та від 27.03.2020 у справі №757/38162/14-а.

Аналіз наведених норм права та наведена усталена практика суду дає підстави для висновку, що надмірно виплачені суми можуть бути утримані із пенсії за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

При цьому, відповідальність може бути покладена на громадянина на підставі частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ виключно внаслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.

Жодного з вище перелічених фактів Головним управлінням Пенсійного фону України в Закарпатській області стосовно позивача встановлено не було.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що відсутнє рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, прийняте з необхідними атрибутами, обґрунтуванням, щодо фіксування факту подачі позивачем недостовірних відомостей, дати припинення виплати та ін.

Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30.08.2024р. №0700-0503-8/53918 не є актом правозастосування і має виключно інформативний характер, а тому судовому оскарженню не підлягає.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Суд наголошує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про скасування рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №13 від 15.08.2024 року, яким ОСОБА_1 переведено на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та яким припинено виплату пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII в розмірі 60% суми заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 06.03.2019 року №2162/06 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06 з моменту її припинення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII в розмірі 60% суми заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 06.03.2019 року №2162/06 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06 з моменту її припинення та про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у формі листа від 30.08.2024 року №0700-0503-8/53918 про стягнення переплати пенсії з огляду на те, що лист не є актом правозастосування і має виключно інформативний характер.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначений судом спосіб.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №13 від 15.08.2024 року, яким ОСОБА_1 переведено на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та припинено виплату пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII в розмірі 60% суми заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 06.03.2019 року №2162/06 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06 з моменту її припинення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII в розмірі 60% суми заробітної плати, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 06.03.2019 року №2162/06 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 31.01.2019 року №884/06 з моменту її припинення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич