Справа № 260/10401/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/10401/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2), яким просить суд:

1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №05 від 26 травня 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19 травня 2023 року;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 травня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи автоклавщиком у Мукачівському плодоовочевому консервному заводі з 18.07.1983 року по 27.06.1995 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатністю страхового стажу для призначення пенсії за віком. До загального стажу не враховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки з 18.07.1983 по 27.06.1995 року, оскільки печатка при звільненні УРСР та відсутня довідка про перейменування організації (підприємства). Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового вказані періоди, тому вважає відмову у призначенні пенсії протиправною.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області скеровано до суду належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи.

Представником відповідача 1 також скеровано до суду відзив на позов, згідно якого зазначено, що 19 травня 2023 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду у Львівській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 19 років 2 місяці 3 дні. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії по за віком. Згідно частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду у Львівській області прийнято рішення за № 05 від 26 травня 2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Позивачу не було зараховано страховий стаж з 18 липня 1983 року по 27 червня 1997 року в Мукачівському плодоовочевому консервному заводі, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці НОМЕР_2 скріплений печаткою УРСР, та відсутня довідка про перейменування організації.

На час виникнення спірних правовідносин порядок видачі дозволів на виготовлення печаток регулювався наказом МВС № 643 від 18 жовтня 1993 року (втратила чинність на підставі наказу МВС № 17). Закон України «Про правонаступництво України» встановлює, що Україна є правонаступником УРСР. УРСР припинила своє існування, а, отже, усі печатки, штампи, що містили згадку про УРСР повинні були замінені на нові. Відповідно до п. 2.6. наказу МВС № 643 коли нові печатки і штампи виготовляються у зв`язку із заміною старих або з перейменуванням, орган внутрішніх справ на дозволі проставляє штамп «Печатки (штампи) можуть бути видані тільки після пред`явлення квитанції про здавання наявних». Старі печатки здаються на знищення в органи внутрішніх справ, які видають про це квитанцію.

З системного аналізу законодавства вбачається, що печатки із написом «УРСР» повинні були бути знищені та замінені на нові. З невідомих причин цього не було зроблено, тому використання печатки УРСР є неправомірним та не може посвідчувати Записи у трудовій книжці.

Враховуючи вищезазначене, представник відповідача у поданому до суду відзиві просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову, як безпідставному.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області також було скеровано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позову з наступних підстав. ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 19 травня 2023 року про призначення пенсії за віком у віці 60 років 1 місяць 1 день. Страховий стаж заявника на момент звернення становить 19 років 2 місяці 3 дні. Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 страховий стаж необхідний для призначення пенсії за віком становить - 30 років. За даними, що містяться в трудовій книжці Серія НОМЕР_2 , не вбачається можливим зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 18.07.1983 по 27.06.1995, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки такий запис завірений печаткою держави, яка на час звільнення позивача вже не існувала.

У зв`язку з вищезазначеним, підстав для зарахування стажу та призначення пенсії за віком позивачеві нема, у зв`язку з чим представник відповідача 2 просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 262 КАС України.

Згідно частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 19 травня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 05 від 26 травня 2023 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з наступним. Згідно вказаного рішення зазначено, що позивачеві не було зараховано страховий стаж з 18 липня 1983 року по 27 червня 1997 року в Мукачівському плодоовочевому консервному заводі, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці НОМЕР_2 скріплений печаткою УРСР, та відсутня довідка про перейменування організації.

В спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 19 років 2 місяці 1 день.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу при призначені пенсії за віком позивачу спірного періоду роботи з 18 липня 1983 року по 27 червня 1997 року, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 16 лютого 1980 року за № 3 від 18 липня 1983 року, за № 4 від 27 червня 1995 року підтверджено роботу позивача автоклавщиком в Мукачівський плодоовочевий консервний завод.

Суд зауважує, що вказані записи скріплені печатками та підписами відповідальної особи у вказаних записах є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів та такі внесенні без виправлень.

Відповідач не врахував до страхового стажу спірний період роботи позивача, оскільки такий запис завірений печаткою держави, яка на час звільнення позивача вже не існувала.

На час внесення записів до трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 )

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців»).

Пунктом 13 вказаної постанови передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 вказаної Постанови несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також рекомендації відповідача у оскаржуваній відмові про надання уточнюючих документів не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідно, для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Отже витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Окрім цього, варто зауважити, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії № 05 від 26 травня 2023 року вказано, що страховий стаж особи становить 19 роки 2 місяців 1 день. Отже, з врахуванням спірних записів трудової книжки, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення страховий стаж ОСОБА_1 був достатнім для отримання права на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 18 липня 1983 року по 27 червня 1995 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не зарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи є протиправною і цей період має бути зарахований до страхового стажу позивача, а тому рішення відповідача 2 № 05 від 26 травня 2023 року є незаконним і підлягає скасуванню.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Оскільки загальний страховий стаж позивача складає понад 30 років, суд з урахуванням п. 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за доцільне зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд також зазначає, що оскільки згідно частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, згідно матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 19 травня 2023 та станом на час звернення йому було 60 роки 1 місяць 1 день, то, відповідно, позивач має право на призначення пенсії з 19 квітня 2023 року (тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п. 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується матеріалами справи, відтак вказані судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 05 від 26 травня 2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17 липня 1983 року по 27 червня 1995 року згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 від 16 лютого 1980 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19 квітня 2023 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

6. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець