Справа № 569/19439/24
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області лейтенанта поліції Панчук Марини Петрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Рівненській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.09.2024 року інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3017889. Із даної постанови вбачається, що лейтенантом поліції ОСОБА_2 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., а саме за те, що позивач «10.09.2024 р. о 03 год 36 хв 37 сек в м. Рівне по вул. Академіка Грушевського, 75, пішохід перейшов проїзну частину в невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу та не мав на одязі світлоповертальних елементів в темну пору доби (жилет, стрічку), чим порушив п.4.4 та 4.7 ПДР України. Порушення пішоходами правил переходу проїзної частини». Однак, на переконання позивача, дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню за таких підстав: Як вбачається з матеріалів справи, інспектор поліції вказує проте, що позивач 10.09.2024 р. о 03 год 36 хв 37 сек в м. Рівне, рухаючись по вул. Академіка Грушевського, 75 порушив вимоги правил переходу проїзної частини, а саме перейшов проїзну частину в невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу та не мав на одязі світлоповертальних елементів в темну пору доби (жилет, стрічку). Однак, з вказаними твердженням інспектора поліції, щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 категорично не погоджується, оскільки переходячи дорогу, не вчиняв будь яких порушень правил дорожнього руху, зокрема порушень правил переходу проїзної частини, оскільки ОСОБА_1 перейшов через дорогу в аптеку по ліки будучи у важкому стані і не розумів вчинення своїх дій. Позивач намагався пояснити працівникам поліції, що сумлінно дотримується правил дорожнього руху. В свою чергу працівники поліції не з?ясувавши фактичні обставини справи, які б свідчили про склад правопорушення, не навівши жодних доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, та не з?ясувавши усіх необхідних відомостей про позивача, в силу грубого порушення процесуальних прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, винесли незаконну постанову, якою обмежили позивача у належному розгляді справи. Відтак, зазначає, що постанова серія ЕНА №3017889 є насамперед такою, що базується на невірних та спотворених обставинах події, без належних доказів та всупереч основним засадам діяльності правоохоронних органів.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року визнано причини пропуску позивачем строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 10.09.2024 року за справою про адміністративне правопорушення поважними та поновлено строк звернення до суду з позовом. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21 жовтня 2024 року представник відповідачів ОСОБА_3 скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає, що позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова обгрунтованою та законною. Вказує, що 10 вересня 2024 року о 03 год. 36 хв. в АДРЕСА_1 , позивач, будучи пішоходом перейшов проїжджу частину в невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу та не мав на одязі світлоповертальних елементів в темну пору доби (жилет, стрічку), чим порушив п. 4.4 та 4.7 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (далі КУпАП). Вказує, що до даного відзиву долучаються відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського, в яких відображене наступне:

1. Поліцейський повідомляє, про розгляд справи для водія назвав особу, яка буде проводити справу, місце розгляду справи (від 04 хв. 29 сек. по 05 хв. 16 сек. відеозапису clip-0, технічний засіб: 473129).

2. Поліцейський повідомив права особи відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (від 05 хв. 20 сек. по 05 хв. 54 сек. відеозапису clip-0, технічний засіб: 473129).

3. Поліцейський оголосив, що прийняв рішення притягнути особу до адміністративної відповідальності та оголосив про завершення розгляду адміністративної справи (від 06 хв. 03 сек. по 06 хв. 26 сек. відеозапису clip-0, технічний засіб: 473129).

Дані відеоматеріали є доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні статті 251 КУпАП.

Зазначає, що в позовній заяві представник позивача на обґрунтування вчинення адміністративного порушення її довірителем, вказує на те, що ОСОБА_1 категорично не погоджується із вчиненням ним адміністративного правопорушення, оскільки переходячи дорогу, не вчиняв будь яких порушень дорожнього руху, оскільки перейшов через дорогу в аптеку будучи в тяжкому стані і не розумів вчинення своїх дій.

Однак, звертає увагу суду на фрагмент відеофайлу, котрий долучається до відзиву з 00 хв. 43 сек. по 00 хв. 48 сек., на якому вбачається надання пояснень гр. ОСОБА_1 , на котрих останній пояснив патрульним поліцейським, що прямує до місця свого проживання від знайомої, що повністю спростовує пояснення викладені у позовній заяві.

Також зазначає, що на відеофайлі відслідковується цілком нормальний стан гр. ОСОБА_1 : особа відповідає на всі запитання, мислить чітко, розуміє де знаходиться його місце проживання та де фактично перебуває, суть його зупинки працівниками патрульної поліції, веде себе не розгублено та про погіршення стану його здоров`я патрульним поліцейським не повідомляв, вів себе вільно та цілком адекватно.

Крім цього, на долученому відеофайлі не вбачається у гр. ОСОБА_1 світлоповертальних елементів (стрічку, наклейку, жилет тощо) або одягу, який має світлоповертальні елементи, що також є порушенням норм ПДР України.

Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

06 листопада 2024 року представник позивача адвокат Лук`янчук В.С. направила до суду заперечення на відзив. Вказує на те, що 07 жовтня 2024 представником позивача було направлено адвокатський запит до УПП в Рівненській області про надання копії відеозаписів з камер, які зафіксували адміністративне правопорушення 10 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема копії відеозаписів за період з 03:00 год. по 04:00 год. 10 вересня 2024 року та копію складеного протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 18.10.2024 року надійшла відповідь від УПП в Рівненській області за № 226оу/41/30-2024, в якій повідомлено, що у зв?язку з технічними можливостями з урахуванням наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року №1026 термін зберігання відео з портативного відеореєстратора становить 30 діб, після чого відео видаляються та повідомили, що станом на дату розгляду запиту відеозапис відсутній тому, що зазначений період часу зберігання відео минув. Однак, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копії відеозаписів з яких вбачається, що на відео не видно, що позивач переходив проїздну частину в невстановленому місці, а тому правила дорожнього руху позивач не порушував. А тому з огляду на вищезазначене, вважає, що постанова серії ЕНА №3017889 підлягає скасуванню.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Як встановлено дослідженими по справі доказами, 10 вересня 2024 року відповідачем стосовно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №3017889 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови 10 вересня 2024 року о 03 год. 36 хв. в АДРЕСА_1 , позивач, будучи пішоходом перейшов проїжджу частину в невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу та не мав на одязі світлоповертальних елементів темну пору доби (жилет, стрічку), чим порушив п. 4.4 та 4.7 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (далі КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 року встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, пішохід це особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами та не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи (п. 4.4 ПДР України).

Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч (п. 4.7 ПДР України).

У відповідності до положення ч. 1 ст. 127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В матеріалах справи (відзиві на адміністративний позов) відповідач вказує, що підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 є відеофіксація правопорушення.

Однак, оглянутий відеофайл, не містить доказів вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, на відеозаписі зафіксовано тільки сам розгляд справи. Чи перейшов проїзну частину позивач в невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу з даного відео не вбачається.

ВС КАС у справі №216/5226/16-а від 18.07.2019 вказав, що доказом порушень ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

Доводи відповідача про визнання ОСОБА_1 факту вчинення адміністративного правопорушення під час спілкування з поліцейськими не звільняє відповідача від доведення факту правопорушення доказами (подібного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17).

При цьому, при дослідженні відеозапису спілкування позивача із працівниками поліції неможливо встановити, що саме визнавав ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2024 представником позивача було направлено адвокатський запит до УПП в Рівненській області про надання копії відеозаписів з камер, які зафіксували адміністративне правопорушення 10 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема копії відеозаписів за період з 03:00 год. по 04:00 год. 10 вересня 2024 року та копію складеного протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1

18.10.2024 року надійшла відповідь від УПП в Рівненській області за № 226оу/41/30-2024 в якій повідомлено, що у зв?язку з технічними можливостями з урахуванням наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року №1026 термін зберігання відео з портативного відеореєстратора становить 30 діб, після чого відео видаляються та повідомили, що станом на дату розгляду запиту відеозапис відсутній тому, що зазначений період часу зберігання відео минув.

Таким чином, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що будь яких інших належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП не надано.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного суду України від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).

Суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача з приводу неповного з`ясування обставин справи та недоведеність доказами порушення правил дорожнього руху.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, відповідачами не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме порушення п. 4.4 та 4.7 Правил дорожнього руху, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3017889 від 10 вересня 2024 року через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 287-289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 72, 77, 262 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області лейтенанта поліції Панчук Марини Петрівни серії ЕНА №3017889 від 10 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 127 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Суддя Н.Г. Кучина