Справа № 420/30096/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30096/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року адвокат Єрьоміна В.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у невиплаті за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078), з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону №1282-XII та положень Порядку № 1078;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення, включно, за весь час затримки виплати.

В обґрунтування заявленого позову адвокат Єрьоміна В.А. зазначає, що під час проходженні військової служби, ОСОБА_1 не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом №1282-ХІІ.

Як зазначає адвокат така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення та виплата у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Мотивуючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період адвокат, покликаючись на абзаци 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, зазначає, що місяцем обчислення індексу споживчих цін під час розрахунку індексації грошового забезпечення повинен бути січень 2008 року та березень 2018 року, оскільки на законодавчому рівні посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 та з 01.03.2018.

При цьому, посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, адвокат наголошує на тому, що повноваження державних органів, в даному випадку військової частини, щодо визначення місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.

Окрім того, адвокат наполягає на застосуванні до спірних правовідносин Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі Порядок №159) та вважає, що її довіритель має право на компенсацію втрати частини доходів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, включно, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 30.11.2023, включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, включно, у загальній сумі 36 634,23 грн., відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення у спірний період і таке право передбачене Законом № 1282-XII.

При цьому, суд визнав, що реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд зазначив, що положення Закону № 1282-XII покладають на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, та базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Тож суд визнав, що у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 місяцем обчислення індексу споживчих цін, під час розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, оскільки підвищення посадового окладу військовослужбовців відбулося 01.01.2008 та до 01.03.2018 не змінювалось.

Далі, покликаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 22.06.2023 у справі №520/6243/22, суд зазначив, що за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 (в межах заявленого позивачем спірного періоду) відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу індексацію різницю у розмірі 36 634, 23 грн. (4 070, 47 грн. * 9 повних місяців служби).

Водночас суд відмовив в задоволенні вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу, з огляду на те, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Враховуючи, що позивачу дохід, у вигляді індексації грошового забезпечення, не був нарахований та виплачений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та заперечує право позивача на індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року.

Як указує скаржник, у спірний період індексація грошового забезпечення не виплачувалася з огляду на те, що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за спірний період.

Як указує скаржник, у 2015-2016 роках рівень доходів військовослужбовців був підвищений за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, премії (у відсотковому та абсолютному значенні) та щомісячної додаткової винагороди.

Також скаржник зазначає, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 30.11.2018 не є порушеним, адже величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації - 103%, та не погоджується із висновком суду про задоволення позову в цій частині.

Скаржник, окрім іншого, зазначає, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі визначення базового місяця для такого нарахування та розрахунку так званої фіксованої індексації, у відповідності до Порядку №1078 та Закону № 1282- ХІІ, належить до дискреційних повноважень відповідача.

Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 30.10.2014 по 21.08.2018 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та на час звернення до суду виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час проходження служби, зокрема, у період з 01.01.2016 по 30.11.2018, ВЧ НОМЕР_1 не нараховувала та не виплачувала індексацію грошового забезпечення.

Адвокат звернулася до відповідача із заявою, в якій просила, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ та положень Порядку № 1078, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період проходження служби індексацію грошового забезпечення.

У відповідь на вказану заяву, листом від 05.10.2023, відповідач надав копії карток особового складу, з яких вбачається, що індексація грошового забезпечення за вказаний період ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства, не виплачувалася.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги можна розділити на декілька позицій.

Зокрема, скаржник заперечує право ОСОБА_1 на виплату індексації грошового забезпечення за спірний період, вважаючи, що виплата індексації здійснюється, виходячи з фінансового забезпечення та у межах коштів, передбачених на такі цілі.

Також спірними є питання застосування місяця обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) під час розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення, та визначення таким місяцем січень 2008 року, а також визнання судом права позивачки на виплату так званої фіксованої індексації.

Відповідаючи на вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі і вище - Закон №1282-ХІІ)

Стаття 1 Закону №1282-ХІІ передбачає, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частина 1 статті 4 Закону №1282-ХІІ передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно частини 1, 2 статті 5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Положення частини 6 статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачають, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, від 05.02.2020 у справі №825/565/17 висловлював позицію, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до положень Закону України №1282-XII підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Посилання скаржника, що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, колегія суддів оцінює критично, оскільки саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці, а тому остання підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Крім того, слід зазначити, що реалізація особою права на виплату грошового забезпечення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

З цього приводу доречно буде зауважити, що у справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

За таких умов, наведені доводи щодо відсутності підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення є неспроможними та не можуть бути прийняті судом.

Стосовно визначення місяця обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) під час розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, колегія суддів, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, 26.01.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №400/1118/21, де висловив свою правову позицію щодо правильності визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

У цій справі Верховний Суд змінив постанову суду апеляційної інстанції та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 % для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

Висновками для прийняття такого рішення слугувало наступне.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі і вище Порядок №1078).

Згідно п.1-1 Порядку№1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 %, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Як відзначив Верховний Суд, аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Досліджуючи обставини, в якому місяці відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, суд касаційної інстанції звернувся до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено підвищені схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008.

З січня 2008 року по 28.02.2018 посадовий оклад позивачки не змінювався.

Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

За таких умов, доводи скаржника про відсутність підстав для застосування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову у відповідній частині відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у справі №400/1118/21.

Також в апеляційній скарзі Військова частина заперечує право позивачки на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі.

Досліджуючи, в цій справі обставини наявності у ОСОБА_1 права на отримання індексації різниці з 01.03.2018 по 30.11.2018, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано провів співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.

Так, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 %.

Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.

Суд першої інстанції, здійснивши розрахунок щомісячного розміру індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення, з урахуванням приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, дійшов правильного висновку, що він становить 4070,47 грн.

За такого правового регулювання є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача, відповідно до положень Порядку №1078, нарахувати і виплатити останній індексацію-різницю в розмірі 36 634,23 грн. за період з 01.03.2018 по 30.11.2018,.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що у позивачки відсутнє право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розміру через те, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації - 103%, слід зазначити, що такий показник застосовується під час вирішення питання наявності у військовослужбовця права на виплату так званої поточної індексації, згідно абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078.

З цього приводу слід зазначити, що виплата поточної вказаної індексації не спростовує необхідність щомісячної виплати позивачці індексації-різниці у спірний період на виконання вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що визначення базового місяця для розрахунку індексації та розміру фіксованої індексації належить до дискреційних повноважень військової частини, які суд перебирати на себе не може, колегія суддів зазначає, що за усталеною практикою Верховного Суду дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд у своїй практиці вказував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.

Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі № 420/3593/20, від 12.05.2022 у справі № 200/7006/21, від 31.05.2022 у справі № 400/4491/20.

Отже, колегія суддів вважає наведені доводи скаржника помилковими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року, та зобов`язання нарахувати та виплатити фіксовану індексацію у період з 01.03.2018 по 30.11.2018 у загальному розмірі 36634,23 грн.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.11.2024.