Справа № 520/14656/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 р. Справа № 520/14656/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 12.09.24 по справі № 520/14656/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку його пенсії та її виплаті згідно до наданих Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції довідок про грошове забезпечення від 02.06.2023 року за № 348/4.1/12-23, № 349/4.1/12-23 та № 350/4.1/12-23 - протиправною.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату перерахованої пенсії згідно наданих Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції довідок про грошове забезпечення від 02.06.2023 року за № 348/4.1/12-23, за № 349/4.1/12-23 та № 350/4.1/12-23 з виплатою недоотриманих сум пенсії.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про повне виконання судового рішення по цій справі у строк 30 (тридцять) днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 520/14656/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 по справі № 520/14656/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 520/14656/24 - скасовано.

Направлено справу № 520/14656/24 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

11.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про відвід судді Спірідонова М.О. від справи № 520/14656/24, в якій просив суд:

- заяву про відвід судді Спірідонова М.О. від розгляду справи № 520/14656/24 задовольнити;

- відвести суддю ОСОБА_2 від розгляду справи № 520/14656/24.

В обґрунтування поданої заяви зазначив про безпідставне затягування розгляду справи, оскільки матеріали справи повернулись до Харківського окружного адміністративного суду після апеляційного перегляду ухвали від 26.06.2024 ще 30.08.2024, однак станом на 11.09.2024 провадження у ній так і не відкрито, що порушує право позивача на судовий захист та вказує на упередженість судді Спірідонова М.О. при розгляді справи № 520/14656/24.

Також, звернув увагу, що недовіра до судді ОСОБА_2 заявлена не з підстави незгоди з його ухвалою від 26.06.2024, а через те, що суддя не користується актуальною судовою практикою Верховного Суду у схожих правовідносинах, що може негативно вплинути на ухвалене ним рішення за наслідками розгляду справи по суті.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі №520/14656/24 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі №520/14656/24 застосовано до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами у вигляді стягнення в дохід Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України (м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) штрафу в розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 00 коп.

Стягувачем визначено Державну судову адміністрацію України (м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), боржником - ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Роз`яснено позивачу, що в силу вимог частини 6 статті 149 КАС України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, щодо якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Копію ухвали направлено сторонам та до Державної судової адміністрації України в порядку, визначеному статтею 149 КАС України, для звернення до виконання.

Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі № 520/14656/24 про накладення штрафу скасувати.

Прийняти окрему ухвалу стосовно судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 стосовно порушення ним законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 382 КК України, яку направити до прокурора або органу досудового розслідування для вирішення питання про притягнення судді ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність в його діях ознак маніпулювання автоматизованим розподілом справ, оскільки у випадку відводу судді Спірідонова М.О. позивач не мав наміру вчиняти дії, спрямовані на зміну іншого судді по справі, а доказів зворотного матеріали справи не містять. Стверджував, що одноразова подача заяви про відвід судді не свідчить про зловживання процесуальними правами, а те, що суддя Спірідонов М.О. не залишив заяву без розгляду та не повернув її, як того вимагають приписи частини 3 статті 45 КАС України у випадку визнання дій особи зловживанням процесуальними правами, свідчить про порушення судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Підкреслив, що подання заяви про відвід судді було обумовлено виключно безпідставним затягуванням розгляду справи та суб`єктивними сумнівами позивача в неупередженості судді, а не бажанням здійснювати маніпулювання системою автоматизованого розподілу судових справ. Отже, у судді ОСОБА_3 не було жодної підстави для тверджень про зловживання позивачем процесуальними правами.

Вважає, що дійсною підставою для накладення на позивача штрафу у порядку статті 149 КАС України є вислів ОСОБА_1 , зазначений у заяві про відвід судді, «суддя - юридичний недоумок», проте, на переконання позивача, стаття 149 КАС України не містить такої підстави для накладення штрафу, як висловлення своєї думки стосовно професійної некомпетентності судді, а тому суд не мав законних підстав для застосування вказаних заходів процесуального примусу.

Крім того, зазначив, що постановляючи ухвалу від 26.06.2024 про повернення позову ОСОБА_1 , суддя Спірідонов О.М. не врахував юридичний висновок Конституційного Суду України щодо обов`язкового застосування судами класичних для юридичної практики формул (принципів), що відповідно до статті 98 Закону України «Про Конституційний Суд України» має наслідком відповідальність згідно із частиною 4 статті статті 382 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, вважає наявними підстави для постановлення окремої ухвали у порядку статті 249 КАС України відносно судді Харківського окружного адміністративного суду Спірідонова О.М. та направлення її відповідним органам.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що суддя Спірідонов М.О. у період з 26.08.2024 по 08.09.2024 перебував в частині щорічної основної відпустці, а тому питання щодо відкриття провадження у справі вирішувалось після виходу судді на роботу, в межах строку визначеного частиною 8 статті 171 КАС України, про що зазначено в ухвалі суду від 11.09.2024 року про відкриття спрощеного провадження.

11.09.2024 до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Спірідонова М.О., з підстав тривалого не вирішення питання про відкриття провадження по даній справі, некомпетентності, на думку позивача, головуючого суді Спірідонова М.О. та упередженості під час розгляду справи.

Судом зауважено, що позивачем самостійно створено обставини, що стали підґрунтям для подання заяви про відвід судді із посиланнями на необхідність заявлення суддею самовідводу через зокрема тривале, на думку позивача, не вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, суд зазначив, що зміст вказаної заяви містить некоректні висловлювання на адресу головуючого суді по справі, а саме: "суддя - юридичний недоумок".

Застосовуючи до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штрафу в розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4542 грн 00 коп, суд першої інстанції, з посиланням на пункт 2 частини 2 статті 45 КАС України, вважав зловживанням процесуальними правами вчинення позивачем дій по заявленню необґрунтованого відводу судді, метою яких є маніпулятивно змінити склад суду, визначений за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами статті 31 КАС України та вжиттю некоректних висловлювань позивача на адресу головуючого судді по справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що учасник справи повинен користуватися процесуальними правами виключно в межах завдань адміністративного судочинства, сприяючи суду у здійсненні правосуддя. Якщо такий учасник вчиняє процесуальну дію з іншою метою, він виходить за межі змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 2 КАС України неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

На виконання частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказаній нормі кореспондує також частина перша статті 45 КАС України, відповідно до якої учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з вимогами частини другої статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Правові висновки із вказаного питання були викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21, відповідно до яких саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

Приписами частини 3 статті 45 КАС України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За правилами частини четвертої статті 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень;

4) використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису.

Отже, під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

При цьому, вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Слід враховувати, що наведений у частині 2 статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому, вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Подібна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 826/9751/14.

Відповідно до статті 144 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення.

Про застосування заходів процесуального примусу суд постановляє ухвалу.

За змістом статті 145 КАС України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

До однієї особи не може бути застосовано кілька заходів процесуального примусу за одне й те саме порушення.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію у такий спосіб, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків.

Колегією суддів встановлено, що під зловживанням ОСОБА_1 процесуальними правами суд розумів перше заявлення позивачем відводу судді, що на думку суду свідчить про намір позивача маніпулятивно змінити склад суду, визначений за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами статті 31 КАС України, та відповідно призведе до тривалого не вирішення питання про відкриття провадження у справі. Також суд послався на некоректні висловлювання у заяві на адресу головуючого суді по справі, а саме: "суддя - юридичний недоумок".

Колегія суддів зауважує, що підстави для відводу (самовідводу) судді визначені положеннями статей 36 та 37 КАС України.

Згідно з частиною 3 статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлення відводу судді Спірідонову М.О. здійснено ОСОБА_1 вперше, а тому вказану заяву не можна вважати такою, що вже раніше була вирішена судом.

Слід відмітити, що відповідно до частини 3 статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (частина четверта статті 40 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що для визначення відводу завідомо необґрунтованим потрібно достеменно встановити, що особа, яка його заявляє, знає про те, що у цьому немає ніякої необхідності. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи судді.

Зловживанням у цьому випадку процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Однак, таких обставин у діях ОСОБА_1 судом першої інстанції встановлено не було.

Підлягає врахуванню також та обставина, що позивач, як зацікавлена особа у якнайшвидшому вирішенні спору з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, не міг переслідувати таку мету, як затягування розгляду справи. Крім того, подання заяви про відвід відбулося 11.09.2024 та, як свідчать матеріали справи, передувало прийняттю судом ухвали про відкриття провадження. При цьому, справа № 520/14656/24 після скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 520/14656/24 надійшла до суду першої інстанції 30.08.2024, що вказує на те, що викладені у заяві про відвід обставини щодо не відкриття судом провадження у встановлений КАС України строк після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції мали місце.

Необхідно зважити і на те, що заявляти відводи суду у випадку наявності у учасника справи сумніву щодо неупередженості судді є правом сторони, гарантованим КАС України.

А відтак, подання заяви про відвід судді вперше не могло беззаперечно свідчити про намір ОСОБА_1 здійснити маніпулювання автоматизованим розподілом справи.

Крім того, згідно з вимогами частини 3 статті 45 КАС України вживання у заяві про відвід судді образливих висловів є підставою для залишення судом такої заяви без розгляду або повернення, чого зроблено не було. Разом з цим, питання про відвід судді за заявою позивача суд першої інстанції вирішив ухвалою від 16.09.2024, що не призвело до затягування розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, подання позивачем вищевказаної заяви про відвід судді у розумінні частини другої статті 45 КАС України та пункту 2 частини 1 статті 149 КАС України не є вчиненням особою дій або допущенням бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Колегія суддів наголошує, оскільки «зловживання процесуальними правами» є суб`єктивним й оціночним поняттям, висновок суду з вказаного питання повинен ґрунтуватися на доказах, якими беззаперечно підтверджується умисне та недобросовісне користування позивачем своїм процесуальним правом у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, а ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу. Зокрема, вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 910/1873/17, від 22.05.2019 по справі № 234/3341/15-ц, від 30.11.2020 по справі № 806/1943/18.

Тобто, задля визначення дій позивача як зловживання процесуальними правами, судом мають бути встановлені винні процесуальні дії, які здійснені вочевидь з корисливим або особистим мотивом, та використані на шкоду правам, обов`язкам і інтересам інших осіб, які приймають участь у справі. Якщо суддя вважає певну дію позивача зловживанням, це має бути належним чином обґрунтовано та мотивовано у відповідному процесуальному документі, яким у даному випадку є ухвала від 12.09.2024, що оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

Проте, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не описано, та відповідно не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у позивача наміру вирішити реально існуючий спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду, отже, і не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, або використання ним свого суб`єктивного права на шкоду правам інших осіб.

В оскаржуваній ухвалі судом не зазначено, а колегією суддів за наслідками апеляційного перегляду справи не встановлено обставин на підтвердження висновку суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до позивача наслідки, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 149 КАС України.

Щодо некоректних висловлювань ОСОБА_1 на адресу судді Спірідонова О.М., викладених у заяві про відвід судді, колегія суддів зазначає, що образлива лексика не закріплена в українському правовому полі, а культура та межі формулювання висловлень чітко сформовані в Українському національному спілкуванні, на підставі яких напрацьовані висловлювання у процесуальних документах та під час судових засідань.

На переконання колегії суддів використання у заяві ОСОБА_1 (а.с. 70) наступного висловлювання: «На кой ляд мені потрібен такий суддя - юридичний недоумок (доказано вищевказаною постановою від 29.07.2024) як захисник порушеного права, який замість ефективного захисту мого порушеного права на отримання пенсії згідно чинного законодавства дозволяє і далі відповідачу порушувати це право, та більш того, сам його і порушує?» може мати наслідком застосування до позивача відповідальності за прояв неповаги до суду, визначеною статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Диспозиція статті 185-3 КУпАП, якою передбачено відповідальність за прояв неповаги до суду, досить широка й охоплює вчинення будь-ким будь-яких дій, якщо вони можуть свідчити про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил. Зокрема, до таких можна цілком обґрунтовано зарахувати й використання нецензурної лексики на адресу суду в тексті процесуальних документів.

Водночас наявність або відсутність складу правопорушення визначає місцевий суд, до компетенції якого віднесений розгляд адміністративних правопорушень, передбачених статтею 185-3 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що притягнення до відповідальності особи за прояв неповаги до суду має відбуватися за правилами, встановленими КУпАП.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року по справі № 160/2616/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується колегією суддів.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу про неприпустимість викладення заяв з використанням образливих висловів на адресу суду і судді. Повага до суду є чинником належного функціонування правової держави, а вчиненням діянь, що посягають на авторитет судової влади, фактично нівелюється принцип всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи будь-якої категорії.

Конституція України у статті 129 прямо передбачає, що за неповагу до суду й судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

Зазначена конституційна норма у повному обсязі кореспондується із вимогами статті 50 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до змісту якої прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Поширення прояву неповаги до суду призводить до невиконання українською державою своїх зобов`язань щодо забезпечення права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У разі незгоди позивача з діями або рішеннями головуючого судді, здійсненими/прийнятими в процесі розгляду справи, позивач не позбавлений права на оскарження таких дій/рішень до судів вищої інстанції або звернення з відповідними скаргами до уповноважених на їх розгляд органів.

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, слід вказати наступне.

Відповідно до пункту 8 статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Підставою для постановлення окремої ухвали відносно судді ОСОБА_3 позивач зазначає не застосування судом першої інстанції юридичного висновку Конституційного Суду України про юридичні формули (принципи) під час прийняття ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 520/14656/24 про повернення позовної заяви.

Разом з цим, ухвала від 26.06.2024 по справі № 520/14656/24 не є предметом апеляційного перегляду, а оцінку її законності вже надано Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2024.

Враховуючи, що апелянтом не викладено обставин, які б свідчили про вчинення суддею ОСОБА_3 передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності, а судом апеляційної інстанції таких не встановлено, вимога позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції до позивача наслідків, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 149 КАС України, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання щодо накладення штрафу на позивача, а тому ухвала Харківського окружного адміністративного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі № 520/14656/24 - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій