Справа № 420/17431/24
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/17431/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200388/2 від 09.12.2022,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» звернулось з позовом до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200388/2 від 09.12.2022 року.

В обґрунтування позову вказувало, що з метою здійснення митного оформлення товару декларантом було подано митну декларацію № 22UA63U0 від 09.12.2022.

Митна вартість товару була визначена декларантом за основним методом (ціною договору) відповідно до вартості, сплаченої Позивачем за товар згідно з Комерційним інвойсом № RTGL-DNP2110 від 10.07.2022.

Для підтвердження обґрунтованості заявленої в митній декларації митної вартості та обраного методу її визначення митному органу було надано наступні документи: - митна декларація № 22UA63U0 від 09.12.2022; - проформа-інвойс № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021; - комерційний інвойс № RTGL-DNP2110 від 10.07.2022; - пакувальний лист № RTGL-DNP2110 від 10.10.2022; - коносамент № CNMD114190 від 21.10.2022; - автотранспортна накладна № 2244 від 05.12.2022; - платіжна інструкція № 112 від 09.12.2021; - довідка про транспортні витрати № 05/12/22-2 від 05.12.2022; - довідка про транспортні витрати № 05/12/22-3 від 05.12.2022; - контракт поставки № 8-10/01/18 від 10.01.2018; - додаткова угода № 8 від 01.06.2022; - договір про надання брокерських послуг № 476/2021 від 16.12.2021; - митна декларація країни відправлення № 03445499 від 17.10.2022.

Відповідачем (Одеською митницею) було відмовлено у митному оформленні, прийнято Рішення про коригування митної вартості UA500500/2022/200388/2 від 09.12.2022 (далі оскаржуване рішення) та надано Картку відмови № UA500500/2022/001386 від 10.12.2022.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару - задоволена в повному обсязі.

Визнане протиправним та скасоване рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200388/2 від 09.12.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» судовий збір в розмірі 5987,92 коп. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 92 копійки).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Одеська митниця (відокремлений підрозділ Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів встановлено, що в поданих документах містились розбіжності, а також декларантом не надано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Додатково апелянт вказує, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- відсутні дані щодо вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

- до митного оформлення надано довідки про транспортні витрати, в яких відсутні умови поставки, що унеможливлює перевірку декларування витрат на транспортування;

- зазначена в банківських документах ідентифікуюча інформація не відповідає первинним документам по даній поставці.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» зареєстровано 25.09.2006 року. Основний вид діяльності: 27.11 Виробництво електродвигунів, генераторів і трансформаторів.

З метою здійснення господарської діяльності між ТОВ «ДНІПРОРЕСУРС» (Україна, покупець) та Компанією GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. (Китай, продавець) 10.01.2018 року було укладено контракт № 8-10/01/18, за умовами якого Продавець зобов`язується виготовити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках, що є невід`ємною частиною Контракту. (п.1.1 контракту).

Покупець зобов`язаний перевести авансовий платіж в розмірі 30% від загальної суми рахунку-фактури банківським переводом на рахунок продавця. (п. 3.2 контракту).

Поставка здійснюється на умовах або FOBNingbo (Нінбо) або FOB порт Shanghai (Китай), або FOB порт Zhangjiagang (Китай), або CFR порт Одеса (Україна) у відповідності до Інкотермс 2010 та узгоджуються в інвойсі на кожну відвантажену партію товару. (п. 4.1 контракту).

Упаковка має забезпечити повне збереження товару та забезпечити транспортування всіма видами транспорту. (п. 7.1 контракту).

В ході виконання Контракту поставки сторонами було складено Проформу-інвойс № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021 на загальну суму 332 984,37 доларів США. Погоджені умови поставки: FOB ShanghaiPort, Китай. Кінцевий пункт призначення: Одеса, Україна.

Вказаною проформою-інвойсом було погоджено загальне замовлення на суму 332 984,37 доларів США.

Як зазначив представник позивача у позовній заяві, товар вироблявся поступово та відповідно був готовий до відвантаження у різний час. Для оформлення конкретних партій товару сторонами оформлюються комерційні інвойси за фактом готовності відповідного товару до поставки. Так, на підставі Проформи-інвойсу № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021 було оформлено комерційні інвойси № RTGL-DNP2110, № RTGL-DNP2110-2, № RTGL-DNP2110-3, № RTGL-DNP2110-4, № RTGL-DNP2110-5. Товар за кожним із зазначених комерційних інвойсів оформлювався окремими митними деклараціями.

В даному випадку мова йде про митне оформлення товару за Комерційним інвойсом № RTGL-DNP2110 від 10.07.2022 на поставку товару у кількості 315 одиниць на загальну суму 59 576,29 доларів США. Умови поставки в комерційному інвойсі відповідають умовам поставки, зазначеним в проформі-інвойсі: FOB ShanghaiPort.

При завантаженні товару Продавцем було складено та надано Позивачу Пакувальний лист № RTGL-DNP2110 від 10.10.2022, в якому зазначена загальна кількість товару 315 од., 47 ящиків, вага нетто 23 296 кг, вага брутто 24 490 кг та ті самі характеристики електричних моторів (номенклатура, модель, потужність, кількість обертів).

Доставку товару морським шляхом було оформлено Коносаментом № CNMD114190 від 21.10.2022. Шлях прямування: порт Shanghai, China порт Constanta, Romania. Після доставки вантажу морським шляхом його було завантажено для транспортування на автомобіль та складено автотранспортну накладну (CMR) № 2244 від 05.12.2022. Шлях прямування: Констанца, Румунія Одеса, Україна.

Між ТОВ «ДНІПРОРЕСУРС» (замовник) та ТОВ «ПОСЕЙДОН ГРУПП» (виконавець) 23.12.2021 року було укладено договір № 2312/21 про надання транспортно-експедиторських послуг.

Окрім того, суд встановив, що між ТОВ «ДНІПРОРЕСУРС» та ПП «ТРЕЙД БІЗНЕС СЕРВІС» (декларант) 16.12.2021 року було укладено договір № 476/2021 про надання брокерських послуг та декларування вантажів.

Після прибуття товару в порт розвантаження з метою здійснення митного оформлення декларантом (ПП «ТРЕЙД БІЗНЕС СЕРВІС») було подано митну декларацію № 22UA63U0 від 09.12.2022 року.

Для підтвердження обґрунтованості заявленої в митній декларації митної вартості та обраного методу її визначення митному органу було надано наступні документи: - митна декларація № 22UA63U0 від 09.12.2022; - проформа-інвойс № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021; - комерційний інвойс № RTGL-DNP2110 від 10.07.2022; - пакувальний лист № RTGL-DNP2110 від 10.10.2022; - коносамент № CNMD114190 від 21.10.2022; - автотранспортна накладна № 2244 від 05.12.2022;- платіжна інструкція № 112 від 09.12.2021; - довідка про транспортні витрати № 05/12/22-2 від 05.12.2022; - довідка про транспортні витрати № 05/12/22-3 від 05.12.2022; - контракт поставки № 8-10/01/18 від 10.01.2018; - додаткова угода № 8 від 01.06.2022; - договір про надання брокерських послуг № 476/2021 від 16.12.2021; - митна декларація країни відправлення № 03445499 від 17.10.2022.

За результатами розгляду поданих документів, Одеською митницею 09.12.2022 року було прийнято рішення про відмову у митному оформленні та коригування митної вартості № UA500500/2022/200388/2. На підставі вказаного рішення також було прийнято картку відмову № UA500500/2022/001386 від 10.12.2022.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Згідно ч.1ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення..

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Щодо вартості упаковки та пакування, судом встановлено, що у Проформі-інвойсі № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021 та Комерційному інвойсі № RTGL-DNP2110 від 10.07.2022 сторонами погоджено умови поставки FOB.

Згідно з умовами поставки FOB обов`язок упаковки товару є обов`язком продавця. Дані витрати входять до ціни товару та не підлягають додатковому відшкодуванню. Отже, обираючи умови поставки FOB, Покупець та Продавець обумовлюють, що ціна товару включає в себе вартість товару, вартість упаковки та послуг з пакування, якщо інше не погоджено специфікаціями.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку упаковка вже була включена до ціни товару, що оплатив позивач, тому додаткові витрати у нього відсутні, а отже, при визначенні митної вартості такі витрати не додаються. А тому такі доводи митного органу є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно витрат на транспортування, апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що довідка про транспортні витрати складається у довільній формі. Митним кодексом не передбачена її конкретна форма.

Окрім того, у довідках про транспортні витрати, наданих декларантом під час митного оформлення та наявних в матеріалах справи, зазначено номер контейнеру, в якому здійснювалося перевезення, при цьому номер контейнеру, зазначений в довідках, чітко відповідає номеру контейнера, зазначеному в коносаменті № CNMD114190 від 21.10.2022 та автотранспортній накладній № 2244 від 05.12.2022 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що надані до митного оформлення довідки про транспортні витрати в їх сукупності з усіма поданими документами можна ідентифікувати до конкретної поставки. А тому суд доходить висновку, що наведені доводи митного органу є безпідставними.

Стосовно доводів, що Сума передплати за банківським платіжним документом № 112 від 09.12.2022 не відповідає умовам зазначеним у п.3контракта №8-10/01/18 від 10.01.2018, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані доводи є необґрунтованими, з огляду на те, що як вже було встановлено судом умовами п. 3.2., 3.3. Контракту поставки та умовами зазначеної проформи-інвойсу передбачено, що Позивач здійснює передоплату у розмірі 30% від вартості всього замовлення.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 09.12.2021 Позивачем було здійснено платіж на суму 99 895,31 доларів США, що складає рівно 30% від суми загального замовлення за Проформою-інвойсом № RTGL-DNP2110 від 18.11.2021: 332 984,37 доларів США * 30% = 99 895,31 доларів США.

Таким чином, платіж за наданим митному органу платіжним дорученням повністю відповідає умовам оплати, погодженим сторонами в п. 3 контракту та в проформі-інвойсі.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності, апеляційний суд вважає правильними висновки суду, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню. Отже, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за методом за ціною договору подібних (аналогічних) товарів.

Твердження апелянта про необхідність надання декларантом виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини є необґрунтованою та надмірною вимогою, оскільки за змістом картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вбачається надання митному органу усіх необхідних документів, які в своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Апеляційний суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Вищевказане свідчить, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

За встановлених судом обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та в повній мірі відповідають вимогам Митного кодексу України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі № 420/17431/24 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12.11.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький