Справа № 420/18146/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18146/24

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

повний текст судового рішення

складено 11.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (надалі-відповідач), в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 20.01.2023 року по 13.05.2024 року в сумі 112938,66 грн..

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що після ухвалення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №420/12073/22 про поновлення позивача на посаді в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року, відповідач не повідомляв позивача про виконання цього рішення суду та не повідомляв про необхідність вийти на роботу. Лише у травні 2024 року на особистий мобільний номер позивача надійшов дзвінок з відділу кадрів відповідача з інформацією, що його поновлено на посаді. Позивач зазначає, що до травня 2024 року йому не було відомо про існування наказу про поновлення на роботі та йому не було забезпечено доступ до роботи. З цих підстав позивач вважає, що період з 20.01.2023 року (наступний день після рішення суду про поновлення) по 13.05.2024 року (день, коли ОСОБА_1 надали наказ про поновлення на посаді) вважається вимушеним прогулом, за який має бути стягнуто середній заробіток.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року позовні вимоги задоволено частково наступним чином: стягнуто з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.01.2023 року по 28.02.2023 року включно у розмірі 9246,44 грн., а в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та, в зв`язку із чим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 24.06.2022 року №244-к «Про увільнення ОСОБА_1 »; зобов`язано Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.06.2022 року по 05.08.2022 року; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 29.07.2022 року №364-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року. Стягнуто з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55148,41 грн..

01.03.2023 року Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України видано наказ №132-к, яким скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 29.07.2022 року №364-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року (а.с.11).

Листом від 01.03.2023 року №436/08-1/14-23, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України повідомила ОСОБА_2 про те, що на виконання рішення суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22, відповідно до наказу від 01.03.2023 року №132-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року (а.с.47-49).

Листом від 20.03.2023 року №602/08-1/14-23, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України повторно повідомила ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22, відповідно до наказу від 01.03.2023 року №132-к ОСОБА_1 поновлено посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року та необхідність прибути до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України для ознайомлення з наказом та надання трудової книжки (а.с.50-51).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 року, апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року скасовано. Ухвалено у справі нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 24.06.2022 року №244-к «Про увільнення ОСОБА_1 »; зобов`язано Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.06.2022 року по 05.08.2022 року; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 29.07.2022 року №364-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року; стягнуто з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39297,37 грн.. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Листом від 14.07.2023 року №1459/08-1/14-23, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України в черговий раз повідомила позивача про те, що на виконання рішення суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22, відповідно до наказу від 01.03.2023 року №132-к ОСОБА_1 поновлено посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року та необхідність прибути до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України для ознайомлення з наказом та надання трудової книжки (а.с.52-54).

06.05.2024 року Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України видано наказ №175-к, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління із займаної посади 08.05.2024 року за угодою сторін, відповідно до п.3 ч.1 ст.83 та ч.2 ст.86 ЗУ «Про державну службу» (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного:

- обов`язок відповідача по поновленню позивача на посаді заступника начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту з 06.08.2022 року виник з 20.01.2023 року, тобто на наступний день після прийняття рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22, яке в цей же день було отримано відповідачем в його електронному кабінеті;

- оскільки лише 01.03.2023 року відповідачем видано наказ про поновлення позивача на посаді, то період з 20.01.2023 року по 28.02.2023 року (дата, яка передує даті видачі наказу про поновлення на посаді) включно є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, за який підлягає стягненню середній заробіток згідно ст.236 КЗпП України;

- підлягають відхиленню посилання позивача на те, що йому до травня 2024 року не було відомо про поновлення на роботі та йому не забезпечено доступ до роботи, оскільки позивачу як стороні по справі №420/12073/22 достеменно було відомо про прийняте судом рішення про поновлення на посаді, яке в цій частині було звернуте до негайного виконання, а тому позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача для виконання рішення суду по справі №420/12073/22 та забезпечення допуску до роботи, що є неможливим за відсутності його волевиявлення;

- будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач в період з 20.01.2023 року по 13.05.2024 року звертався до відповідача задля вирішення питання про поновлення на посаді та його допуску до фактичного виконання трудових обов`язків, та того, що відповідач йому відмовив в цьому, суду не надано.

В апеляційній скарзі позивача наведені доводи стосовно відсутності у нього інформації про його поновлення на посаді з 01.03.2023 року та недоведеності фактів направлення йому відповідачем повідомлень про поновлення на посаді з пропозицією приступити до виконання своїх обов`язків.

В апеляційній скарзі відповідача повторені його доводи стосовно повідомлень позивача тричі листами від 01.03.2023 року, 20.03.2023 року та 14.07.2023 року про його поновлення на посаді та не наведено жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції про затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі в період з 20.01.2023 року по 28.02.2023 року.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апелянтів, колегія суддів погоджується з тим обсягом нормативно-правового регулювання, яке застосував суд першої інстанції при вирішенні даного спору, і яке полягає в наступному.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пп.3 п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Також суд першої інстанції вірно застосував наступну практику Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 24.01.2019 року звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.04.2021 року по справі №461/1303/19, від 30.04.2020 року по справі №260/1424/18.

У постанові від 21.02.2023 року у справі №380/10648/21 Верховний Суд вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд першої інстанції вірно визначив період затримки виконання відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року по справі №420/12073/22 в частині негайного виконання цього рішення про поновлення позивача на посаді, а саме з 20.01.2023 року (наступний день після отримання такого рішення) по 28.02.2023 року (дата, яка передує даті видачі наказу про поновлення позивача на посаді).

Також суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення на підставі ст.236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення суду про поновлення позивача на роботі, вірно розрахувавши таку суму в розмірі 9246,44 грн. згідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого ПКМУ №100 від 08.02.1995 року зі змінами та доповненнями.

Слід зазначити, що апелянти не навели своїх заперечень стосовно правильності здійсненого судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку позивача за період 20.01.2023 року по 28.02.2023 року.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю відхилення судом першої інстанції доводів позивача про його необізнаність щодо винесення відповідачем наказу від 01.03.2023 року №132-к на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року про поновлення позивача на посаді, так як позивачу було відомо про винесення судом такого рішення, яке підлягало негайному виконання, а оскільки фактичне виконання такого рішення в частині допуску до роботи без участі самого позивача є неможливим, то позивач повинен був вчиняти активні дії, направлені на відновлення свого права обіймати ту посаду, на яку його було поновлено вказаним судом рішенням.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач в період з 20.01.2023 року по 13.05.2024 року звертався до відповідача задля вирішення питання про поновлення на посаді та його допуску до фактичного виконання трудових обов`язків, та того, що в подальшому йому було відмовлено, суду не надано.

Такі дії позивача з урахуванням факту працевлаштування позивача в іншому місці свідчать про те, що у позивача не було реальної зацікавленості в фактичному виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року в частині поновлення його на посаді в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту.

Виходячи з цього, колегія суддів не вбачає правових та фактичних підстав для покладення на відповідача передбаченої статтею 236 КЗпП України відповідальності за затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року за період після 01.03.2023 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька