Справа № 160/6892/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2024 рокуСправа №160/6892/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду поданого рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 та ненадання відповіді за результатами розгляду рапорту щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо непроведення нарахування та виплати молодшому сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за періоди - лютий 2023 року, березень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за періоди - лютий 2023 року, березень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/6892/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 20.03.2024 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 20.03.2024 від позивача 26.03.2024 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про поновлення строку подання позовної заяви до суду; поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Цією ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази у справі.
15.04.2024 через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомив, що Військова частина НОМЕР_1 згідно з довідкою № 246122 від 02.04.2022, яка долучена до відзиву, за організаційно-правовою формою є відокремленим підрозділом та має правовий статус суб`єкта без права юридичної особи, а також не має своїх рахунків, тому виплати грошового забезпечення, у тому числі і додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюються Військовою частиною НОМЕР_2 на підставі поданих Військовою частиною НОМЕР_1 наказів та додатків до них.
Також у відзиві відповідач вказав, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2023 №350 позивач вибув на лікування та на момент подання відзиву з лікування не прибув, тому у відповідача не було можливості вручити позивачу відповідь за результатами розгляду його рапорту. Тому вважає безпідставними твердження позивача щодо визнання протиправними дій військової частини щодо нерозгляду поданого ним рапорту.
Також відповідач указав, що за результатами розгляду та перевірки комісією рапорту позивача щодо невиплати йому додаткової винагороди було складено акт вх.№338 від 15.01.2024, згідно з яким було встановлено необхідність здійснення перерахунку позивачу щодо виплати йому додаткової винагороди за липень 2023 року з розрахунку 100000,00 грн пропорційно часу виконання завдань за 1 день, а саме за 02.07.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
З рапорту начальника фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 вх. №1500/4 від 03.04.2023 вбачається, що позивач у період з 01.03.2023 по 13.03.2023 як бухгалтер не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та не виконував бойові (спеціальні) завдання, визначені Порядком №260 для отримання 100 000 гривень.
Окрім того, з рапорту командира механізованої роти Військової частини НОМЕР_1 вх. №1495/6 від 02.04.2023 вбачається, що позивач у період з 14.03.2023 по 31.03.2023 як заступник командира бойової машини - навідник - оператор третього механізованого відділення другого механізованого взводу механізованої роти брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та виконував бойові (спеціальні) завдання визначені Порядком №260 для отримання 100 000 гривень.
Відповідач уважає, що наданими позивачем витягами з бойових розпоряджень командира Військової частини НОМЕР_1 №565дск від 25.01.2023, №805дск від 01.03.2023, №808дск від 14.03.2023, №1563дск від №1585дск від 02.07.2023, №1862дск від 01.08.2023 та витягом із журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 (розпочатого 24.02.2022, обліковий №79дск по номенклатурі за 2022-2023 рр) не підтверджується факт безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та виконання бойових (спеціальних) завдань, визначених Порядком №260 для отримання 100 000 гривень у розрахунку саме на місяць (кожний день) пропорційно часу участі у таких діях та заходах за кожний день лютого 2023 року, березня 2023 року, а саме період часу з 01.03.2023 по 13.03.2023, липня 2023 року та серпня 2023 року, що свідчить про відсутність належних доказів та, відповідно, відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у підвищеному розмірі. На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.
15.04.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що відповідачем не надано належних доказів щодо правомірності ненарахування йому додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022, а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
20.05.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив (29.05.2024 вказані заперечення надійшли також засобами поштового зв`язку). У запереченнях відповідач-1 вказав, що не погоджується із твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду без поважних причин та просив відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 29.05.2024 залучено Військову частину НОМЕР_2 до участі у справі як відповідача-2; встановлено відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Рапорти на виплату додаткової винагороди позивачу були подані в межах повноважень та належною посадовою особою, яка визначена пунктом 4 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінами), в редакції, яка діяла в оскаржувані позивачем періоди та в межах сум, передбачених пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінами), в редакції, яка діяла у оскаржувані позивачем періоди. Відповідач-2 указав, що позивач не має права на інші виплати додаткової винагороди за оскаржувані періоди відповідно до документів, які подані до суду відповідачем-1.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач) був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , військове звання молодший сержант. Наведене не заперечується сторонами у поданих ними заявах по суті справи.
До матеріалів справи надані витяги з бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 , а саме:
- витяг з бойового розпорядження командира №656дск від 25.01.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №706дск від 06.02.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №805дек від 01.03.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №880дск від 14.03.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1563дск від 01.07.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1585дск від 02.07.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1862дск від 01.08.2023.
Згідно з цими витягами, підрозділам указаної військової частини надано завдання продовжувати виконання визначених бойових завдань.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2022 №326 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , ВОС-900053А, з 29 грудня 2022 року.
Як видно з наданого до матеріалів справи витягу з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 , розпочатого 24.02.2022, обліковий №79дск по номенклатурі за 2022-23 рр):
29.12.2022, 21.30 нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу призначено на посади згідно наказу командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від « 23» грудня 2022 року №182-РС, вважати такими що з « 29» грудня 2022 року справи та посади прийняли та приступили до виконання службових обов`язків:
17.02.2023, 21.30 відповідно до пункту 56 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом Командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від « 16» лютого 2023 року №25-РС нижчепойменованим особам рядового складу Збройних Сил України присвоєно військове звання «старший солдат»:
01.03.2023, 20.35 бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 До***** 01.03.2023 бухгалтеру фінансово-економічної служби старшому солдату Ярославу Шипашу вести бухгалтерський облік майна служб АТТ, ПММ, РХБЗ та МПЗ зі складанням відповідних звітних регістрів обліку, а саме (Меморіальний ордер № 4 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими дебіторами», Меморіальний ордер № 6 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими кредиторами», Меморіальний ордер №9 «Накопичувальна відомість про вибуття та переміщення необоротних активів», Меморіальний ордер № 10 «Накопичувальна відомість про вибуття та переміщення малоцінних та швидкозношуваних предметів»;
14.03.2023, 21.50 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №33 від 10.03.2023 старшого солдата ОСОБА_1 , бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 ;
14.03.2023, 22.40 виконуючи бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № НОМЕР_5 від 06.30 14.03.2023, приймають безпосередню участь у бойовик діях, забезпечують оборону, ввіреного їм ротного опорного пункту в районі оборони в/ч НОМЕР_1 , виконують бойові завдання та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії військовослужбовці механізованої роти в складі: старший - капітан НОМЕР_5 з ним солдат ОСОБА_1 ;
01.05.2023, 21.25 виконуючи бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № НОМЕР_5 від 30.04.2023, приймають безпосередню участь у бойових діях, забезпечують оборону, ввіреного їм ротного опорного пункту в районі оборони в/ч НОМЕР_1 , виконують бойові завдання та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії військовослужбовці механізованої роти в складі: старший - капітан НОМЕР_5 з нимст. солдат ОСОБА_1 ;
02.07.2023, 16.25 виконуючи бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № НОМЕР_5 від 02.07.2023, приймають безпосередню участь у бойових діях, забезпечують оборону, ввірених їм опорній пунктів та вогневих позицій в районі оборони в/ч НОМЕР_1 , виконують бойові завдання та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в БРО першого ешелону оборони в/ НОМЕР_6 військовослужбовці у складі: механізованої роти: старший - капітан НОМЕР_5 , з ним молодший сержант ОСОБА_1 ;
29.11.2023, 21.45 відповідно до пунктів 56, 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 27.11.2023 №210-РС (вх.№5693 від 29.11.2023), нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу звільнено із займаних посад та призначено: молодшого сержанта ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини - навідника - оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти радіотелефоністом відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку в/ч НОМЕР_1 , вважати таким що 29.11.2023 справи та посаду прийняв;
06.12.2023, 21.45 вважати такими, що вибули 06.12.2023 військовослужбовці, які брали безпосередню участь в бойових діях, або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації до КНП КМР «ЦПМСД» №3 на лікування: мол. сержант ОСОБА_1 .
12.10.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому додаткової грошової винагороди з розрахунку 100000 грн пропорційно дням перебування у районі ведення воєнних (бойових) дій, яка не виплачена за період лютий, березень, липень, серпень 2023 року.
Вважаючи свої права щодо невиплати додаткової винагороди та ненадання відповіді на рапорт порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн не виникає.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (тут і далі Порядок №260 станом на час виникнення спірних правовідносин).
Так, питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовані Розділом ХХХІV Порядку №260.
Відповідно до п.2 Розділу ХХХІV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
Згідно з п.4 Розділу ХХХІV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункти 8, 9 Розділу ХХХІV Порядку №260).
Пунктом 15 Розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що підготовка проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.
Отже, для військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів із національної безпеки та оборони, відсічі й стримування збройної агресії в районах ведення цих заходів (у тому числі військовослужбовців строкової служби), розмір додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, збільшується до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди до 100 000 гривень на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Документальним підтвердженням такої участі слугують такі документи: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.
У цій справі позивач заявляє позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн на місяць за періоди: лютий 2023 року, березень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року.
Так, до суду надані витяги з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , а саме:
- витяг з бойового розпорядження командира №656дск від 25.01.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №706дск від 06.02.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №805дек від 01.03.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №880дск від 14.03.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1563дск від 01.07.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1585дск від 02.07.2023;
- витяг з бойового розпорядження командира №1862дск від 01.08.2023.
Згідно з цими витягами, підрозділам указаної військової частини надано завдання продовжувати виконання визначених бойових завдань.
Також, як установив суд, до справи надано витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 , розпочатий 24.02.2022, обліковий №79дск по номенклатурі за 2022-23 рр.
Щодо виплати додаткової винагороди за лютий 2023 року, суд зазначає, що наданими витягами з бойового розпорядження та журналом бойових дій не підтверджена безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів.
Щодо виплати додаткової винагороди за серпень 2023 року, суд зазначає, що наданими витягами з бойового розпорядження та журналом бойових дій не підтверджена безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів.
Щодо виплати додаткової винагороди за березень 2023 року, суд зазначає таке.
Згідно з витягом з бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 та журналом бойових дій: 01.03.2023, 20.35 бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 До* НОМЕР_5 01.03.2023 бухгалтеру фінансово-економічної служби старшому солдату Ярославу Шипашу вести бухгалтерський облік майна служб АТТ, ПММ, РХБЗ та МПЗ зі складанням відповідних звітних регістрів обліку, а саме Меморіальний ордер № 4 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими дебіторами», Меморіальний ордер № 6 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими кредиторами», Меморіальний ордер №9 «Накопичувальна відомість про вибуття та переміщення необоротних активів», Меморіальний ордер № 10 «Накопичувальна відомість про вибуття та переміщення малоцінних та швидкозношуваних предметів»; 14.03.2023, 22.40 виконуючи бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № НОМЕР_5 від 06.30 14.03.2023, приймають безпосередню участь у бойовик діях, забезпечують оборону, ввіреного їм ротного опорного пункту в районі оборони в/ч НОМЕР_1 , виконують бойові завдання та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії військовослужбовці механізованої роти в складі: старший - капітан НОМЕР_5 з ним солдат ОСОБА_1 .
Командиру Військової частини НОМЕР_1 був поданий рапорт командира механізованої роти Військової частини НОМЕР_1 , у якому вказано, що відповідно до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260, прошу виплатити військовослужбовцям механізованої роти Військової частини НОМЕР_7 додаткову винагороду за березень 2023 року у таких розмірах: 100000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань батальйоном першого ешелону оборони, зокрема, молодшому сержанту ОСОБА_1 за період 14.03.2023-31.03.2023.
Відповідно до витягу з наказу від 04.04.2023 №163 ОСОБА_1 був включений до цього наказу для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких заходах, а згідно з довідкою від 08.02.2024 №940 та довідкою від 09.04.2024 №1560/1350 у березні 2023 року вказана додаткова винагорода позивачу була виплачена.
З огляду на викладене, суд зазначає про відмову в задоволенні позовної заяви в частині позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за періоди: лютий 2023 року, березень 2023 року та серпень 2023 року.
Щодо виплати додаткової винагороди за липень 2023 року, суд зазначає таке.
Згідно з журналом бойових дій: 02.07.2023, 16.25 виконуючи бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № НОМЕР_5 від 02.07.2023, приймають безпосередню участь у бойових діях, забезпечують оборону, ввірених їм опорній пунктів та вогневих позицій в районі оборони в/ч НОМЕР_1 , виконують бойові завдання та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в БРО першого ешелону оборони в/чА7038 військовослужбовці у складі: механізованої роти: старший - капітан НОМЕР_5 , з ним молодший сержант ОСОБА_1 .
Отже, 02.07.2023 позивач виконував бойові завдання та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.
До матеріалів справи надано акт розгляду та перевірки комісією рапортів військовослужбовців щодо невиплати або невірного нарахування додаткової грошової винагороди у Військовій частині НОМЕР_1 .
У цьому акті, з-поміж іншого, вказано: начальнику групи персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 та начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком здійснити перерахунок виплаченої додаткової винагороди молодшому сержанту ОСОБА_1 за липень 2023 року у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань за період часу з 02.07.2023 по 02.07.2023, з урахуванням раніше виплачених суд, підготувати відповідний проект наказу та здійснити виплати недоплаченої суми додаткової грошової винагороди.
У відзиві на позовну заяву вдповідач-1 зазначає, що спірна додаткова винагорода за липень 2023 року позивачу була виплачена.
Водночас, довідка від 08.02.2024 №940, яка надана позивачем, та довідка від 09.04.2024 №1560/1350, яка надана відповідачем-1, не свідчить про те, що за липень 2023 року додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачувалась позивачу.
Доказів, які б свідчили про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за липень 2023 року, до матеріалів справи не надано.
З відзивів відповідачів суд установив, що виплата грошової забезпечення, у тому числі і додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється Військовою частиною НОМЕР_2 на підставі поданих Військовою частиною НОМЕР_1 наказів та додатків до них.
Крім цього, суд зазначає, що частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У постанові від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15 Верховний Суд зазначив, що право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.
Таким чином, суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168» у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168», у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, та з урахуванням виплачених сум; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168» у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168», у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, та з урахуванням виплачених сум.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду поданого рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 та ненадання відповіді за результатами розгляду рапорту щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, суд зазначає про таке.
Так, позивачем був поданий рапорт від 12.10.2023 до командира Військової частини НОМЕР_1 щодо надання вказівки відповідним службам про виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн пропорційно дням перебування у районі ведення воєнних (бойових) дій та залучення до відповідних заходів, яка, на думку позивача, не була йому виплачена за лютий, березень, липень, серпень 2023 року.
Як установив суд, до матеріалів справи надано акт розгляду та перевірки комісією рапортів військовослужбовців щодо невиплати або невірного нарахування додаткової грошової винагороди у Військовій частині НОМЕР_1 .
У цьому акті вказано, рапорт був зареєстрований 14.10.2023 за вх № 5009.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками. Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину (ст.16 Закону України «Про звернення громадян»).
Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
При цьому, обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг установлені ст.19 Закону України «Про звернення громадян».
Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Суд зазначає, що позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 12.10.2023. Рапорт був зареєстрований 14.10.2023 за вх № 5009.
Таким чином, відповідач мав розглянути і надати відповідь на рапорт позивача у строки, встановлені ст.20 Закону України «Про звернення громадян», відлік яких починається з 14.10.2023.
При цьому, зі змісту ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» видно, що питання щодо строків розгляду звернення (п`ятнадцять днів, один місяць чи сорок п`ять днів) в залежності від висловлених в ній вимог, вирішується відповідним органом, підприємством, установою, організацією, до яких звернення було подано, але в будь-якому випадку термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, акт розгляду та перевірки комісією рапортів військовослужбовців щодо невиплати або невірного нарахування додаткової грошової винагороди у Військовій частині НОМЕР_1 , свідчить про те, що рапорт позивача був розглянутий.
В цьому акті також указано: начальнику групи персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 підготувати відповіді за результатами розгляду звернень військовослужбовців щодо невиплати або невірного нарахування додаткової грошової винагороди.
Проте, до матеріалів справи не надано доказів надання такої відповіді.
З огляду на встановлені обставини, а також наведені у цьому рішенні норми та висновки Верховного Суду щодо виходу за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 12.10.2023; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати відповідь ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 12.10.2023.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням усіх установлених вище обставин та наведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168» у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168», у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, та з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168» у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168», у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання завдань у липні 2023 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, та з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 12.10.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати відповідь ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 12.10.2023.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 .

Відповідач-2: Військова частина НОМЕР_2 .

Суддя Н.В. Кучугурна