Справа № 160/24372/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту на проходження військової служби;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту на проходження військової служби на підставі п.4 Розділу XXII НМОУ №260, у зв`язку з перебуванням ст. лейтенанта ОСОБА_2 на службі в правоохоронних органах та підписанням контракту «до демобілізації» є протиправними, оскільки укладений позивачем контракт є строковим та під час проходження служби в правоохоронних органів ОСОБА_1 жодних контрактів не укладав і не отримував одноразової грошової допомоги. Також позивач вважає, що при прийнятті рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту слід керуватися Постановою №704, в якій відсутні обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту.
Ухвалою суду від 13.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
26.09.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується та не визнає позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та незаконними, а тому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Відзив обґрунтовано тим, що позивачу було відмовлено у виплаті одноразової допомоги при укладенні першого контракту на підставі п.4 Розділу XXII НМОУ №260, у зв`язку з перебуванням ст. лейтенанта ОСОБА_2 на службі в правоохоронних органах та підписанням контракту «до демобілізації». Зауважив, що наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, на виконання положень Закону №2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам № 260, який є чинними, незаконним та неконституційним не визначався, отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Аналіз чинних норм права дозволяє дійти висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних відносинах після підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України, як особі, що раніше працювала в правоохоронних органах Національної поліції України.
29.09.2024 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відзив на адміністративний позов відповідача вважає таким, що не наданий, у зв`язку з: відсутністю довіреності юридичної особи щодо повноважень представника; відзив не відповідає вимогам ст.162 КАС України (не містить повне найменування відповідача, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету). Зауважив, що відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України. З огляду на зазначене позивач вважає, що Кабінет Міністрів України чітко визначив, що умови грошового забезпечення військовослужбовців визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України, а не наказом Міністерства оборони України. Отже, відповідно до чинного законодавства (постанов Кабінету Міністрів України) умовою виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту є саме укладення першого контракту та відсутні будь-які обмеження, які б унеможливлювали виплату в моєму випадку. На підставі викладеного позивач вважає позицію відповідача необґрунтованою та такою, що суперечить нормам законодавства.
Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких Військова частина НОМЕР_1 не погоджується із доводами позивача, вважає їх необґрунтованими та незаконними, а тому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Військову частину очолює командир (начальник), який виступає від її імені у правовідносинах з іншими особами. Разом із відзивом на позовну заяву військовою частиною НОМЕР_1 було подано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2021 №133 про призначення полковника ОСОБА_3 на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , отже твердження позивача про подання відзиву на позовну заяву без довіреності юридичної особи щодо повноважень представника є помилковими. Окрім того, повне найменування відповідача являється саме військова частина НОМЕР_1 , котре і зазначено у відзиві на позовну заяву. Щодо не зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету зазначив, що відзив на позовну заяву був сформований та поданий через підсистему «Електронний суд» котрий не дає можливості зазначити такі відомості. Наголошував на тому, що виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення з формальних підстав унеможливлює доступ до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. Зауважив, що безпосередньо Законом № 2011-ХІІ визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України. Отже, посилання позивача на відсутність у Міністерства оборони України повноважень визначати порядок та умови виплати спірної одноразової допомоги є хибним.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 18.02.2016 по 19.05.2016 рядовим поліції на посаді поліцейського батальйону патрульної поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, у період з 19.05.2016 по 13.06.2017 лейтенантом поліції на посаді інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі, що підтверджується витягом з послужного списку особової справи ОСОБА_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Згідно із Законом України «Про Національну поліцію» лейтенант поліції ОСОБА_1 збув звільнений зі служби в Національній поліції в запас Збройних сил за пунктом 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 з 13.06.2017 року.
10.03.2022 року позивач був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2022 №63 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації, з 10.03.2022 року було зараховано по списків особового складу на всі види забезпечення та призначено на посаду інструктора навчального механізованого взводу.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 29.12.2023 року №1687 між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу. Відповідно до п.3 укладеного договору цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін до оголошення демобілізації.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.01.2024 року №17 лейтенант ОСОБА_1 вважається таким, що з 16.01.2024 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону.
Рапорт позивача було розглянуто та відмовлено у виплаті одноразової допомоги при укладенні першого контракту на підставі п.4 Розділу XXII НМОУ №260, у зв`язку з перебуванням ст. лейтенанта ОСОБА_2 на службі в правоохоронних органах та підписанням контракту «до демобілізації».
Не погоджуючись із діями Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту на проходження військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закон № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.п.8 п.6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року (далі - Постанова № 704), визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, пунктами 2, 3 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації(далі - державні органи).
Тобто, безпосередньо Законом №2011-XII та постановою КМ України №704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку № 260 цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про донорство крові та її компонентів» та постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 22 грудня 1995 року № 1037 «Про надбавки до посадових окладів осіб, зайнятих на шифрувальній роботі», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до ст.15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року №3166-VI міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671, (пункт 8), встановлено, що Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що Порядок № 260 є нормативно-правовим актом Міністерства оборони України, який є обов`язковим для виконання і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше; особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога виплачується в таких розмірах:
особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;
особам сержантського і старшинського складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;
особам офіцерського складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.
Пунктом 3 розділу ХХІІ Порядку № 260 визначено, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
При цьому, відповідно до пункту 4 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога не виплачується:
- особам рядового складу, які в період проходження військової службиза контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;
- особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу; особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;
- у разі продовження військової служби за новим контрактом;
- у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом;
- у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.
Вказані норми Порядку № 260 є чинними, у порядку, встановленому чинним законодавством, незаконними та неконституційними не визначалися, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відтак, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, укладеним особою строком не меншим ніж зазначено в п.1 розділу ХХІІ Порядку № 260 та за відсутності підстав для відмови у її випалиті визначених п. 4 розділу ХХІІ Порядку № 260.
Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_1 , яка була надана відповідачем до суду, ОСОБА_1 з 13.06.2017 року був звільнений зі служби в Національній поліції в запас Збройних сил за пунктом 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вказане не заперечується позивачем.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних відносинах після підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України, як особі, що раніше працювала в правоохоронних органах Національної поліції України.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством, правомірно відмовивши ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення першого контракту на підставі п.4 Розділу XXII НМОУ №260.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність своїх дій, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволення позовної заяви слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса