Справа № 160/7234/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7234/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року (суддя Бондар М.В.)

у справі №160/7234/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-0465-UA0033698 від 28.12.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами-підприємцями, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 2814,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем розраховано податок на об`єкт нерухомого майна, якими володіє ОСОБА_1 , а саме: на автостоянку по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), яка складається з: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.; літ. К навіс; літ. Л навіс; літ. М навіс; літ. Н навіс; літ. О навіс; №1-3 огорожа; літ. І замощення. Позивач зауважує, що він є фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту і зазначена автостоянка використовується ним у власній господарській діяльності, в оренду чи інше право користування третім особам не передавалась. Посилаючись на пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, позивач зазначав, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Оскільки автостоянка може мати тимчасові споруди та малі архітектурні форми (огорожі твердого покриття, освітлення, приміщення для обслуговування персоналу, навіси тощо), які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у у відповідача були відсутні підстави для визначення сум податкових зобов`язань.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нежитлової нерухомості (автостоянка) не відноситься до тимчасових споруди малих архітектурних форм, натомість відповідно до підпункту « 2» підпункту 14.1.129 прим. 1 підпункту 14.1.29 пункту 14.1 статті 14 ПК України, криті автомобільні стоянки віднесено до категорії: гаражі, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при нарахуванні податку за об`єкти нежитлової нерухомості автостоянки, які належать ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що виходячи з аналізу положень статей 179,181,188 ЦК України, ДБН В.2.3-15:2007 та Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115, автостоянка не є об`єктом нерухомого майна, оскільки утворюється за рахунок інших речей (огорожі, твердого покриття, освітлення, приміщень для обслуговування персоналу), які не є об`єктами нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, оскільки вони безпосередньо не пов`язані з земельною ділянкою.

В той же час позивач вказує, що з огляду на те, що автостоянка є об`єктом нежитлової нерухомості та має малі архітектурні форми, використовується фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності 52.21 - Допоміжне обслуговування наземного транспорту, та платником єдиного податку не передана в оренду чи інше право користування третій особам, можна стверджувати, що зазначений об`єкт має всі необхідні умови для застосування норми пп. «е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач зазначає, що відповідно до пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки звільняються, зокрема фізичні особи підприємці, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Також відповідач зауважує, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

За твердженням відповідача, оскільки позивач не надав доказів провадження господарської діяльності як фізичною-особою-підприємцем щодо об`єкту нежитлової нерухомості, а саме: (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), тому відсутні підстави для використання преференції, передбаченої пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 27.07.2005.

Основний вид діяльності за КВЕД 52.21 - допоміжне обслуговування наземного транспорту. Інші види діяльності за Кодом КВЕД 77.11 - надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду); 71.11 діяльність у сфері архітектури; 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у.; 96.09 надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 49.39 інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

Позивач також перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Правобережна ДПІ) як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником об`єктів нежитлової нерухомості:

автостоянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Опис об`єкта: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.; літ. К навіс; літ. Л навіс; літ. М навіс; літ. Н навіс; літ. О навіс; №1-3 огорожа; літ. І замощення.

28.12.2023 ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та згідно з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України сформовано в автоматичному режимі податкове повідомлення-рішення №1-0465-UA0033698, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2020 рік в розмірі 2814,12 грн.

Згідно наведеного у цьому податковому повідомленні-рішенні детального розрахунку суми податку: тип об`єкта нежитлової нерухомості інші будівлі, загальна площа об`єкта 130 кв.м. сума податкового зобов`язання - 2814,12 грн (ставка податку за рішенням міської ради за 2020 рік складає 0,5%: 4723,00 грн (мінімальна заробітна плата) *0,5% = 23,62 грн.)

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 ПК України.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Отже, з огляду на вказану норму права, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки («г» пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України), інші будівлі («є» пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України), є окремими об`єктами нежитлової нерухомості, і, відповідно, є окремими об`єктами оподаткування.

У спірному випадку контролюючий орган визначив об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, передбачені пп. «є» пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України (інші будівлі).

При цьому, до таких об`єктів нерухомості відповідач включив окремі об`єкти, які розташовані на території автостоянки, а саме: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м. Всього площею 130 кв.м.

Підпунктом «е» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на який посилається позивач, передбачено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Таким чином, застосування пп. «е» 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості;

- суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу;

- місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з висновку про відсутність підстав для застосування вказаної норми пп. «е» 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України.

Такий висновок зроблений судом з огляду на те, що об`єкти оподаткування за адресою АДРЕСА_1 , не використовувалися позивачем для здійснення підприємницької діяльності в 2020-2022 роках, а також об`єкт нежитлової нерухомості (автостоянка) не відноситься до тимчасових споруд, малих архітектурних форм, натомість криті автомобільні стоянки віднесено до категорії «гаражі».

Щодо доводів відповідача та висновку суду першої інстанції про невикористання позивачем означених вище об`єктів нерухомості для здійснення підприємницької діяльності суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем, що неподання позивачем інформації про реєстрацію об`єктів оподаткування за адресою АДРЕСА_1 , (форма №20-ОПП), а також відсутність працевлаштованих працівників не є достатніми доказами для встановлення факту, що об`єкт нежитлової нерухомості не використовувався позивачем як суб`єктом господарювання у 2020 році.

Встановлені обставини справи дають підстави для висновку щодо використання позивачем вказаної автостоянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що визначені контролюючим органом як об`єкти оподаткування, у власній підприємницькій діяльності.

Так, позивач зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності, ним задекларовані види діяльності, які охоплюють діяльність у сфері використання автомобільних стоянок, ним отримані доходи від задекларованих видів діяльності.

В матеріалах справи відсутні, відповідачем не надано доказів, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, шляхом використання об`єктів нежитлової нерухомості (тимчасових споруд), що розташовані на території автомобільної стоянки. Щодо неподання позивачем повідомлень за формою №20-ОПП щодо об`єктів, слід зазначити, що хоча повідомлення за формою №20-ОПП і є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткування або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль, але податкове законодавство не визначає такі підстави для донарахування податку на нерухоме майно, як не подання повідомлення за формою №20-ОПП.

Щодо належності об`єктів нежитлової нерухомості до тимчасових споруд, малих архітектурних форм, суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи з правової норми пп. «е» 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, для вирішення питання щодо застосування цієї норми до спірних правовідносин є ключовим встановлення того, чи відносяться об`єкти нежитлової нерухомості, визначені контролюючим органом як об`єкт оподаткування, до таких об`єктів нежитлової нерухомості як тимчасові споруді та/або малі архітектурні форми.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

В спірному випадку за твердженням позивача окремі об`єкти нерухомого майна, які розташовані на території автостоянки, а саме: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м., є тимчасовими спорудами, малими архітектурними формами, що підтверджено як технічним паспортом на майновий комплекс «Автостоянка», що розташований за адресою АДРЕСА_1 , так і довідкою щодо технічної інвентаризації автостоянки по АДРЕСА_2 від 28.09.2020 (інвентаризаційна справа 017995), від 23.09.2024 №23/09, складеною інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 (повноваження якого підтверджені кваліфікаційним сертифікатом серії АЕ № 004476 від 14.12.2016).

Так, у вказаній довідці від 23.09.2024 інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна зазначено, що літ. Г нежитлове приміщення площею 23 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення площею 23,0 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення площею 23,0 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення площею 27,5 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення площею 26,0 кв.м., відповідно до чинного законодавства України є малими архітектурними формами.

Вказані споруди не мають капітального фундаменту, що робить можливим їх переміщення без знецінення. Вказані споруди мають металеві стіни, металеві покрівлю та металеві перекриття, що виключає їх належність до об`єктів нежитлової нерухомості.

Посилаючись на п.4 глави 1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 в редакції, чинній на момент складання технічного паспорту, інженер з технічної інвентаризації нерухомого майна вказує, що господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

Тимчасові збірно-розбірні, без фундаменту, з недовговічного матеріалу, сезонного використання (без утеплення основних огороджувальних конструкцій) споруди (навіси, палатки, кіоски, накриття, літні душі, вбиральні, теплиці, покриті поліетиленовою плівкою, тощо) обміряють та включають до матеріалів інвентаризації (п.2 глави 2 розділу ІІІ Інструкції).

Суд апеляційної інстанції з приводу таких доводів позивача вважає за необхідне зазначити таке.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

За визначенням в ст.23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості, в тому числі, про: нерухоме майно та його ціну (вартість) (у тому числі ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва - для об`єктів нерухомого майна, яким присвоєно ідентифікатор до реєстрації відповідного речового права).

За правилами ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч.1).

Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії (ч.4).

Як встановлено судом вище, при визначенні позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом використана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, власником якого є позивач, а саме: автостоянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (з описом об`єкта: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.; літ. К навіс; літ. Л навіс; літ. М навіс; літ. Н навіс; літ. О навіс; №1-3 огорожа; літ. І замощення).

Відповідно до п.2 діючої на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру);

технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

В даному випадку подана позивачем довідка щодо технічної інвентаризації автостоянки від 23.09.2024 №23/09, складена інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 , за своєю суттю не є складовою матеріалів технічної інвентаризації, не має відповідного правового навантаження, тому не є належним та допустимим доказом у справі в розумінні ст.73, 74 КАС України і, відповідно, не приймається судом апеляційної інстанції.

В той же час, як вбачається з технічного паспорту на майновий комплекс Автостоянка по АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 28.09.2020, об`єкти: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м. визначені як нежитлові приміщення громадського будинку (експлікація приміщень).

За характеристикою будинку, господарських будівель та споруд (додаток 2.4 Інструкції № 127) об`єкти: літ. А-1 будівля охорони та літ. В-1 будівля охорони мають бетонний фундамент, цегляні стіни, металеву покрівлю, металеві перекриття, бетонну підлогу; літ. Г нежитлове приміщення, літ. Д нежитлове приміщення, літ. Е нежитлове приміщення, літ. Ж нежитлове приміщення, літ. З нежитлове приміщення мають бетонний фундамент, металеві стіни, утеплені «осб», металеву покрівлю, металеві перекриття, бетонну підлогу.

Отже, виходячи з наведеного вище нормативного визначення малих архітектурних форм, тимчасових споруд, а також даних технічного паспорту на майновий комплекс «Автостоянка» та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції вважає, що об`єкти нежитлової нерухомості по АДРЕСА_1 , а саме: літ. А-1 будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м., всього130 кв.м, правильно визначені контролюючим органом як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки за своїми характеристиками та визначенням ці об`єкти не можуть бути віднесений до об`єктів нежитлової нерухомості, які передбачені пп. «е» пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Виходячи з вищенаведеного, позивач має обов`язок по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з означених вище об`єктів нежитлової нерухомості загальною площею 130 кв.м.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 №12/27 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що розташовані у межах: першої та другої зони - 1% мінімальної заробітної плати, у межах третьої зони - 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року.

Отже, ставка податку за рішенням міської ради за 2020 рік складає: 4723,00 грн (мінімальна заробітна плата) *0,5% = 23,62 грн.

Згідно з Законом України від 17.03.2020 №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби» податок на нежитлову нерухомість за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 не нараховувався.

Таким чином, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо належного позивачу об`єкту нерухомого майна 130 кв.м *23,62 грн./12 * 11 місяців = 2814,12 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1-0465-UA0033698 від 28.12.2023.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі №160/7234/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко