Справа № 200/5254/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року справа №200/5254/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (головуючий суддя І інстанції Тарасенко І.М.), складеного в повному обсязі 24 листопада 2023 року, у справі № 200/5254/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправним та зобов`язання перерахувати кошти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області. Просив суд:

1) визнати бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо тривалого невиконання рішення від 02.06.2022 року Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/13227/21 протиправною;

2) зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області перерахувати кошти за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., на виконання рішення від 02.06.2022 року Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/13227/21 в десятиденний строк для набрання рішення законної сили;

3) судові витрати у розмірі 4500 грн. на правничу допомогу стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (юридична адреса: 87555, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, 68, ) щодо тривалого невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 200/13227/21 протиправною.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що рішення суду в частині стягнення судового збору має виконуватись Державною казначейською службою України, відтак, часткове задоволення позову та визнання протиправними дії управління є необгрунтованим.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 200/13227/21, крім іншого було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

08 липня 2022 року був виданий виконавчий лист по даному рішенню.

31 січня 2023 року представником стягувача подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення та пред`явлено виконавчий лист № 200/13227/21 до виконання.

Крім того, 06.10.2022 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області було направлено заяву про виконання рішення від 02.06.2022 року Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/13227/21 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

30 листопада 2022 року представником позивача на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області була направлена заява про повідомлення стану розгляду заяви від 06.10.2022 року.

Листом від 13.12.2022 року № 04-19-10/2679, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повідомило, що виконання документу буде здійснено у черговому порядку за бюджетною програмою КПКВ 3504040.

30 серпня 2023 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області було направлено адвокатській запит про надання інформації про стан виконання рішення від 02.06.2022 року Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/13227/21.

Листом від 06.09.2023 року № 04-19-10/2714 Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повідомило, що виконання виконавчого документу буде здійснено у черговому порядку за бюджетною програмою КПВК 3504040.

Отже, вважаючи що Головне управління Державної казначейської служби у Донецькій області не виконуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у справі № 200/13227/21, порушує права позивача, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII /надалі Закон № 1404-VІІІ/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною другою статті 6 цього Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VІ /надалі - Закон № 4901-VІ/.

Відповідно до частин першої другої статті 2 Закону № 4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Частинами першою - другою, четвертою статті 3 Закону № 4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до п. 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року (далі - Порядок № 845) стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач (позивач) скерував пакет документів із заявою про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі №200/13227/21 в частинні стягнення 1000,00 грн. до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Виконавчий лист про справі № 200/13227/21 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмір 1 000,00 грн. на час прийняття рішення судом першої інстанції перебував та перебуває наразі на виконанні в Державній казначейській службі України (м. Київ).

Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, орган Казначейства передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього порядку.

Оскільки органи пенсійного фонду України не мають рахунків в органах Казначейства, рішення про стягнення коштів з таких органів державної влади виконується у порядку Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, виконавцем якої є Державна казначейська служба України.

Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області згідно з вимогами пункту 31 Порядку № 845 передало до Державної казначейської служби України (м. Київ) документи та відомості стягувача згідно з підпунктом 1 пункту 47 Порядку №845 щодо виконання рішення за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

За змістом п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заборгованість за рішеннями суду погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відтак, виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі №200/13227/21 в частинні стягнення 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу з ГУ ПФУ в Донецької області буде здійснено Державною казначейською службою України у черговому порядку за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішення суду, що гарантовані державою» в межах бюджетних асигнувань, що визначаються законом про Державний бюджет України згідно черговості, що склалась на час пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи єдиним відповідачем у справі є Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в той час, коли позовні вимоги які направлені на відновлення порушеного (на думку позивача) права щодо невиконання судового рішення в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України судових витрат мають бути заявлені до Державної казначейської служби України, як виконавця судових рішень за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішення суду, що гарантовані державою».

Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (п.8); відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9).

Частиною першою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. 7 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України)

Суд зазначає, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При цьому, у випадку коли заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин позовні вимоги повинні бути заявлені до Державної казначейської служби України, яка не є відповідачем у даній справі.

Позивачем визначений відповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області.

Суд першої інстанції, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.173, п.4 ч.1 ст.180, ст.48 КАС України, не з`ясував склад учасників справи (відповідачів), таким чином, незалучення в якості належного відповідача або співвідповідача та/або розгляд справи та прийняття судового рішення, яке зачіпає права та інтереси іншої зацікавленої особи є процесуальною підставою для відмови в позові та/або скасуванні судового рішення без дослідження правильності та аргументованості його прийняття, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості відповідно до вимог ч.7 ст.48 КАС України замінити відповідача на стадії апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права неправильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог до неналежного відповідача.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/5254/23 скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправним та зобов`язання перерахувати кошти відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко