Справа № 260/4835/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2024 року м. Ужгород№ 260/4835/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України викладені в листі від 02.07.2024 за №СЕД.9614.2024 про відмову зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012;

2) зобов`язати Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012;

3) зобов`язати Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років та компенсації за невикористану додаткову відпустку) з 01.08.2022 з урахуванням часу роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У подальшому до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року проходить службу на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Зокрема, наказом директора Департаменту внутрішньої безпеки «По особовому складу» від 01 серпня 2022 року № 283 о/с призначено полковника поліції ОСОБА_1 (0116749), який прибув з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління з посадовим окладом 2700 гривень, у порядку переведення, установивши відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про національну поліцію» стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01 серпня 2022 року - 13 років 03 місяці 23 дні, із 01 серпня 2022 року.

Підстави: рапорт ОСОБА_1 від 26 травня 2022 року та наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 29 липня 2022 року № 133о/с.

Однак, при призначенні позивача на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, відповідачем не зараховано останньому стаж роботи в органах прокуратури на посадах помічника та старшого помічника прокурора, мотивуючи тим, що відповідно до п. 2 частини п`ятої статті 78 Закону України «Про національну поліцію», до стажу служби в поліції зараховуються: час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, а також служба у Службі судової охорони.

Не погоджуючись із таким рішенням, 11 червня 2024 року позивачем подано рапорт начальникові Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з проханням про внесення змін до наказу № 283о/с від 01.08.2022 про призначення на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в порядку переведення з ГУНП в Закарпатській області та оголосити для виплати надбавки за вислугу років в поліції, весь стаж проходження служби в органах прокуратури Закарпатської області, тобто в період з 02.08.1999 по 30.04.2020.

За результатами розгляду рапорту позивача Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України 02 липня 2024 року за № СЕД 96142024 скерував начальникові Закарпатського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України лист про результати розгляду рапорту та відповідь на рапорт від 02 липня 2024 року за № СЕД 96142024, для вручення ОСОБА_1 .

Відповідь Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02 липня 2024 року за № СЕД 96142024 вручено позивачеві особисто 03 липня 2024 року.

Згідно листа - відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.07.2024 за № СЕД 96142024 «Про результати розгляду рапорту» ... Відповідно до статті 78 Закону України «Про національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до записів Вашої трудової книжки серії АС №029922 з 13.03.2006 до 21.09.2009, з 08.06.2012 до 23.01.2015, та з 26.01.2015 до 30.04.2020 Ви обіймали посади прокурорів в органах прокуратури України та відповідно цей стаж роботи зараховано до Вашого стажу служби в поліції у загальній кількості 11 років 05 місяців 00 днів.

Водночас з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012 Ви обіймали посади помічника прокурора та старшого помічника прокурора в органах прокуратури України та зазначений вище час роботи до Вашого стажу служби в поліції зараховано не було, оскільки статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік видів та категорій служб, які включаються до стажу служби в поліції, і час роботи в органах прокуратури на посадах помічників (старших помічників) прокурора в цьому переліку відсутній....

Відтак, як вбачається з листа відповідача до спірних правовідносин Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції, а саме: період роботи позивача в органах прокуратури України з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012 на посадах помічника та старшого помічника прокурора, з питань визначення поняття «прокурор» застосував норми Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, який набрав чинності 15.07.2015, а необхідно застосовувати норми Закону № 1789-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та є правовою підставою того, що в зазначений період роботи в органах прокуратури України, позивач обіймав посади прокурора, і відповідно до п. 5 частини другої статті 78 Закону № 580-VIІІ зазначений період роботи в органах прокуратури підлягає зарахуванню до стажу служби в Національній поліції України.

Вважаючи рішення відповідача викладене в листі від 02 липня 2024 року за №СЕД.9614.2024 щодо відмови позивачеві в зарахуванні до стажу служби в Національній поліції період його роботи в органах прокуратури на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора в органах прокуратури України з 02.08.1999 по 13.03.2006, з 21.09.2009 по 08.06.2012 протиправним та таким, що грубо порушує його конституційні права на працю та соціальний захист, і підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд.

Конституційний Суд України зазначав, що «складовим елементом конституційного принципу верховенства права в розумінні статті 8, частини другої статті 55 Конституції України є доступ особи до суду з метою здійснення судового контролю щодо законності та правомірності усіх рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, оскільки в результаті такої діяльності публічної влади можливе свавільне втручання у права, свободи будь-якої фізичної чи юридичної особи» (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 2020 року № 6-р(ІІ)/2020); «приписи статті 8, частини першої статті 55 Конституції України зобов`язують державу гарантувати на законодавчому рівні кожному можливість реалізації його права на судовий захист. Законодавець має встановити такий обсяг права осіб на судовий захист, який забезпечував би його дієву реалізацію, а відмова судів у реалізації такої можливості може призвести до порушення гарантованого Конституцією України права на судовий захист» (перше, друге речення абзацу шостого пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 6 квітня 2022 року № 2-р(ІІ)/2022); «законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя» (перше речення абзацу сімнадцятого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 червня 2019 року № 4-р/2019).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За приписами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно п. 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в органах прокуратури Закарпатської області працював на різних прокурорсько-слідчих посадах з 02 серпня 1999 року по 30 квітня 2020 року.

Зокрема наказом прокурора Закарпатської області № 372 від 26 липня 1999 року позивача прийнято на роботу в органи прокуратури Закарпатської області з 02 серпня 1999 року на посаду помічника прокурора Свалявського району.

Наказом прокурора Закарпатської області від 28 квітня 2020 року за № 175к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У відповідності до наказу № 186о/с від 08 вересня 2020 року відповідно до пункту 1 статті 56 Закону України «Про національну поліцію», позивача прийнято на службу до Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, як такого, що пройшов за конкурсом та закріпивши за позивачем спеціальний жетон з індивідуальним номером (0116749).

Згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області «По особовому складу» № 147о/с від 09 липня 2021 року відповідно до пунктів 1, 2 та 3 статті 78 розділу VII Закону України «Про національну поліцію» оголосити стаж для виплати надбавки за вислугу років в поліції полковникові поліції ОСОБА_1 (0116749), заступникові начальника управління поліції - начальникові слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, який станом на 01 липня 2021 року складає 21 рік 06 місяців 19 днів.

Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 06 липня 2021 року, стаття 56 Закону України «Про прокуратур» та пункт 5 частини 2 статті 78 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно пунктів 1, 6, 14 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; судоустрій, судочинство, статус суддів; засади судової експертизи; організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування, органів і установ виконання покарань; порядок виконання судових рішень; засади організації та діяльності адвокатури.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Закону № 580-VIII).

Відповідно до статті 6 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За приписами частини першої статті 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (пункт 5 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII).

Так, на час виникнення спірних відносин, а саме період роботи позивача в органах прокуратури України з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року на посадах помічника та старшого помічника прокурора чинними були норми Закону № 1789-ХІІ, які і підлягають до застосування щодо визначення поняття «прокурор» у вищезазначений період роботи позивача в органах прокуратури України.

Так, за приписами статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій і сьомій статті 46, статті 46-2, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1 та 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно частини першої статті 47 Закону № 1789-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурорам і слідчим органів прокуратури, працівникам науково-навчальних закладів прокуратури присвоюються класні чини залежно до займаних посад і стажу роботи.

Зокрема начальником відділу кадрової роботи та державної служби Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_1 видано довідку № 07-8-21 від 23 березня 2021 року, в тому що він працював в органах прокуратури Закарпатської області з 02 серпня 1999 до 30 квітня 2020 року і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» йому присвоєно наступні класні чини:

- наказом Генерального прокурора України від 26.09.2000 № 743к присвоєно класний чин - юрист 3 класу;

- наказом Генерального прокурора України від 31.05.2003 № 510к присвоєно класний чин - юрист 2 класу;

- наказом Генерального прокурора України від 01.06.2005 № 466к присвоєно класний чин - юрист 1 класу;

- наказом Генерального прокурора України від 05.06.2008 № 384к присвоєно класний чин - молодшого радника юстиції;

- наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 № 1014к присвоєно класний чин - радника юстиції;

- наказом Генерального прокурора України від 29.11.2018 № 200к присвоєно класний чин - старшого радника юстиції;

Тобто, як вбачається зі змісту вищевказаної довідки в період виникнення спірних правовідносин, а саме період роботи в органах прокуратури України з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року, з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року на посадах помічника та старшого помічника прокурора ОСОБА_1 було присвоєно класні чини юриста 3 класу, юриста 2 класу та юриста 1 класу, що в черговий раз підтверджує що в даний період роботи в органах прокуратури, він обіймав посади прокурора, і відповідно до п. 5 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII зазначений період роботи в органах прокуратури підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

За приписами частини першої статті 46 Закону № 1789-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду по справі №520/903/19.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в пункті 35 постанови від 19 листопада 2019 року по справі справа №520/903/19 зазначив ... Проте, колегія суддів вважає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Тобто, як вбачається з наведеної вище правової позиції Верховного Суду до спірних правовідносин, саме період роботи позивача в органах прокуратури України з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року, з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року на посадах помічника та старшого помічника прокурора, з питань визначення поняття «прокурор» необхідно застосовувати норми Закону № 1789-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, з метою роз`яснення чи відносяться всі займані позивачем посади в органах прокуратури до посад прокурорів згідно Закону України «Про прокуратуру» 15 липня 2024 року позивач звернувся із відповідною заявою до Офісу Генерального прокурора.

Офісом Генерального прокурора розглянуто звернення позивача від 15 липня 2024 року (реєстраційний № 159835-24) та як вбачається з матеріалів справи 19 липня 2024 року за № 07-933-20 надано відповідь.

Так, згідно відповіді Офісу Генерального прокурора від 19 липня 2024 року за № 07-933-20 ... Повідомляю, що стаття 15 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, який набрав чинності 15.07.2015, визначає коло посад в органах прокуратури, зайняття яких надає статус прокурора.

До 15 травня 2015 року поняття прокурора було визначено статтею 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.21991 № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ). Згідно із зазначеною нормою ( в редакції, що діяла на час призначення Вас на відповідні посади) під поняттям «прокурор» розумілися посади: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, які діяли в межах компетенції.

Згідно з даними автоматизованої інформаційно-аналітичної системи Офіс у Генерального прокурора «Кадри WEB» у період з 13.07.2000 по 30.04.2020 Ви обіймали в органах прокуратури посади, які належали до посад прокурорів органів прокуратури.

Що стосується стажування, яке Ви проходили , інформую, що статтею 46 Закону № 1789 - ХІІ було передбачено проходження в органах прокуратури стажування строком до одного року особам, які не мали досвіду практичної роботи за спеціальністю. Стажування на посадах помічників прокурорів передбачало виконання функцій прокурора і час стажування, згідно чинного на той час законодавства і відомчих нормативних актів, належало до періоду роботи на посаді прокурора.

Крім того, не зарахування відповідачем - Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України позивачу до стажу служби в поліції період роботи в органах прокуратури з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року, з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року на посадах помічника та старшого помічника прокурора суттєво впливає на розмір грошового забезпечення позивача, в частині виплати - розміру надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, чим грубо порушуються його конституційні права на працю, та своєчасне отримання винагороди за працю.

За приписами абзацу 1 частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 59 Закону № 580-VIII час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).

За приписами частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно пункту 1 Розділу I «Загальні положення» Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі по тексту - наказ № 260) ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

За приписами пункту 3 Розділу I «Загальні положення» наказу № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання (пункт 11 Розділу I «Загальні положення» наказу № 260).

Згідно пункту 15 Розділу I «Загальні положення» наказу № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

У випадках, коли будуть підтверджені раніше не відомі та не враховані в особових справах періоди служби, грошове забезпечення, яке буде встановлено в нових розмірах, виплачується з дня видання наказу органу поліції про підтвердження раніше не врахованого стажу служби (пункт 11 Розділу I «Загальні положення» наказу № 260).

За приписами пункту 3 Розділу II «Грошове забезпечення» наказу № 260 надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988.

Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.

Оголошення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби Голові Національної поліції України або особі, яка тимчасово виконує його обов`язки, проводиться наказом Міністра внутрішніх справ України.

До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Поліцейським, яким відповідно до цих Порядку та умов передбачено підвищення посадового окладу, надбавка за стаж служби нараховується з нового посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установити, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установити, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частин першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип поділу влади.

Відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз.1 частини четвертої статті 245 КАС України).

З приводу позовної вимоги зобов`язати відповідача здійснити певні дії, суд зазначає, що така вимога, передбачена статтею 245 КАС України. Крім того, здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «.надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Звертаю увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року. У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Крім того, у частини першій статті 6 КАС України зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, через принцип «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і найбільш послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на те, що відповідач протиправно проявив бездіяльність, суд вважає, що належним та ефективним способом поновлення порушених прав позивача є зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року, з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року та провести перерахунок і виплату йому грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років та компенсації за невикористану додаткову відпустку) з 01 серпня 2022 року з урахуванням часу роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року.

Тобто, виходячи з системного аналізу вказаних нормативно-правових актів та джерел права, можна зробити висновок, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року та провести перерахунок і виплату йому грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років та компенсації за невикористану додаткову відпустку) з 01 серпня 2022 року з урахуванням часу роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року є такими, що ґрунтується на вимогах закону та такою, що ефективно відновлює порушені відповідачем права позивача.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України викладені в листі від 02 липня 2024 року за №СЕД.9614.2024 про відмову зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року.

3. Зобов`язати Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України час роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року.

4. Зобов`язати Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років та компенсації за невикористану додаткову відпустку) з 01 серпня 2022 року з урахуванням часу роботи в органах прокуратури України на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора з 02 серпня 1999 року по 13 березня 2006 року та з 21 вересня 2009 року по 08 червня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець