Справа № 553/2100/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р.Справа № 553/2100/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Ральченка І.М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 02.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Високих М.С., вул. Пролетарська, 37, м. Полтава, Полтавська, 36022, повний текст складено 02.10.24 року по справі № 553/2100/24

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецького Віталія Захаровича , Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із адміністративним позовом до Поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецького В.З., Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати постанову серії ЕНА №2428623 від 19.06.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження у справі закрити.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 19.06.2024 у відношенні нього винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Цією постановою його визнано винним у тому, що 19.06.2024 о 14 год. 11 хв. керуючи транспортним засобом у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 33 А, на перехресті вул. Сінна та вул. Олеся Гончара він здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України. Вказану постанову позивач вважає протиправною та наголошує, що у постанові не вказано якою вулицею він рухався, його автомобіль не їхав через перехрестя на заборонений сигнал, а закінчував проїзд перехрестя при ввімкненні забороняючого сигналу. Зазначає, що автомобіль виїжджав на перехрестя на зелений сигнал, а закінчував проїзд при зміні сигналу на забороняючий та відповідно до п. 16.8 ПДР повинен був продовжити рух. Працівники поліції рухались у зустрічному до нього напрямку, тому фізично не могли бачити на який сигнал він виїхав на перехрестя та де знаходився його автомобіль в момент коли увімкнувся жовтий сигнал світлофору, адже режим світлофорів є різним і у зустрічних напрямкам сигнали можуть вмикатись не одночасно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.10.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним висновком, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.10.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначає, що в разі подання світлофором забороняючого сигналу, водій повинен зупинитись перед дорожньою розміткою (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69, якщо їх не має не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Тому, в разі ввімкнення жовтого сигналу водіям, які не можуть зупинити транспортний засіб без екстреного гальмування, дозволяється рухатись за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.За посиланням позивача, оскільки він рухався через перехрестя вул. Сінна вул. О. Гончара при перемиканні з зеленого на жовтий сигнал, він повинен був керуватись не загальною, а спеціальною нормою. При цьому у ньому не було можливості зупинити транспортний засіб без екстреного гальмування, оскільки при ввімкненні жовтого сигналу його автомобіль знаходився саме на рівні дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія). Зазначає, що швидкість його автомобіля становила близько 50 км/год і він не мав реальної можливості зупинити свій автомобіль до стоп-лінії чи навіть самого світлофору без екстреного гальмування.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Департаментом патрульної поліції зазначено, що позивач рухаючись на автомобілі та заздалегіть побачивши зелений сиглан першого світлофору, який а подальшому став міготіти для перемикання на заборонений жовтий сигнал світлофору, мав можливість знизити швидкість та зупинитись перед стоп-лінією. Зазначає, що наданим до матеріалів справи відеозаписом підтверджено, що зупинка транспортного засобу позивача не створювала перешкод для інших учасників дорожнього руху на перехресті. Вказує, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 122 КупАП та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 19.06.2024 о 14 год. 11 хв. керуючи транспортним засобом у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 33 А, на перехресті вул. Сінна та вул. Олеся Гончара він здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2428623 від 19.06.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (ч.3 ст.286 КАС України).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом частин першої-третьої ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.7.3. "ґ" ПДР сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно п.8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "STOP", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Приписами п.8.11 ПДР встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69 "STOP" він повинен керуватися сигналами кожного світлофора (п.16.8 ПДР).

За змістом оскаржуваної постанови, 19.06.2024 о 14:11:25 у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 33А, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом на перехресті вул. Сінна та вул. Олеся Гончара, здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаною вище постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2428623 від 19.06.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

На підтвердження правомірності оскарженої постанови до матеріалів справи також надано відеозапис з реєстратору, циклограму роботи світлофорів з місця події та схему їх розташування.

Відповідно до дослідженого відеозапису, водію повідомлена причина зупинки, під час розгляду справи надано можливість ознайомитись із доказами, надати пояснення, роз`яснено права. При цьому ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що на відеозапису зафіксовано його автомобіль, яким він керував.

Також з наданого відеозапису чітко вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений "жовтий" сигнал світлофора, що є порушенням пункту 8.7.3. "ґ" ПДР.

Позивач вказує, що він проїхав перший світлофор на зелений сигнал і під час проїзду перехрестя на другому світлофорі увімкнувся жовтий сигнал, через відсутність можливості зупинити транспортний засіб він продовжив рух, при цьому врахував дорожню обстановку.

Водночас, відповідно з наданого відеозапису та циклограми роботи світлофорів, розташований на перехресті світлофор має зворотній відлік, який визначає час до перемикання сигналів, а останні три секунди при зеленому сигналі вмикається миготіння.

Згідно із записом одразу після проїзду позивачем першого світлофору увімкнувся жовтий сигнал, що об`єктивно свідчить про те, що позивач розпочав проїзд наприкінці дозволяючого рух сигналу світлофору та враховуючи наявність зворотного відліку мав реальну можливість орієнтуватись у часі, що залишився до перемикання сигналу на забороняючий жовтий, тобто ще не доїхавши до стоп лінії позивачем, вже загорівся жовтий сигнал світлофора.

Отже, позивач рухаючись на автомобілі та заздалегідь побачивши "зелений" сигнал першого світлофору, який у подальшому став миготіти для перемикання на заборонений "жовтий" сигнал світлофору, мав можливість знизити швидкість та зупинитись перед стоп-лінією.

Також, слід зазначити, що позивач зобов`язаний був на мигаючому "зеленому" сигналі світлофору зменшити швидкість, оскільки зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, та здійснити повільне гальмування і зупинитися на "жовтий" сигнал світлофору на стоп-лінії, щоб уникнути можливого зіткнення з іншими учасниками дорожнього руху.

Враховуючи дозволену швидкість, керованого позивачем автомобіля 50 км/год в населеному пункті та завчасне попередження водія про наступне увімкнення сигналу світлофора, що забороняє рух, посилання позивача на "екстрене гальмування" та п. 8.11 Правил, колегія суддів сприймає як спосіб уникнути адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.

Приписами ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 315 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 02.10.2024 по справі № 553/2100/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді І.М. Ральченко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 13.11.2024 року