Справа № 303/9221/24
Суддя: Заболотний А. М.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/9221/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

з участю: представника позивача Соколовська Ю.О.

відповідача громадянина російської федерації

ОСОБА_1

представника відповідача Величко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу за позовом НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. Позов мотивований тим, що 24.05.2024 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений та затриманий в ході проведення заходів щодо здійснення контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) спільно з представниками Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на напрямку 70 прикордонного знаку (територія Виноградівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах контрольованого прикордонного району, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Також було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні ІН086596, виданою 11.02.2015 року, орган, що видав 5901 (Управління Державної міграційної служби України в Сумській області), підстава видачі 03/06. На момент затримання відповідача посвідка на постійне проживання в Україні була недійсною та підлягала вилученню.

Таким чином було з`ясовано, що жодних інших документів, які б посвідчували особу іноземця, а також підтверджували законність перебування відповідача на території України та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком у відповідача не має.

У зв`язку з наявністю в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 203 КУпАП, що полягало в проживанні іноземця на території України за недійсними документами на право проживання в Україні, уповноваженою посадовою особою Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області щодо відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.05.2024 року за ч. 2 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду якого винесено постанову від 24.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також НОМЕР_1 прикордонним загоном на адресу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області було направлено подання про скасування відповідачу дозволу на імміграцію. 27.05.2024 року Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області прийнято рішення про скасування відповідачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні.

У зв`язку з цим начальником НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_2 27.05.2024 року було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року (справа № 303/4511/24) ухвалено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

На підставі ч. 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 06.06.2024 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, де відповідач наразі і утримується та строк тримання відповідача закінчується 24.11.2024 року.

На адресу прикордонного загону надійшов лист з ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.06.2024 року № 7477.5-77/7477.1.2-24 з якого стало відомо, що 18.06.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 поштовим зв`язком надійшов паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_3 , виданий на ім`я: ОСОБА_3 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та переклад цього документу, виконаний з російської та англійської мови на українську мову.

Проте, зазначений паспорт є пошкодженим (всередині вирвані аркуші), а також термін дії документу закінчився 12.01.2023 року.

При цьому позивач зазначає, що в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання вимог закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» НОМЕР_1 прикордонним загоном було направлено лист на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ), що є провідною міжурядовою організацією в сфері міграції та Агентством ООН з питань міграції в Україні, з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих). На цей час відповіді на лист на адресу НОМЕР_1 прикордонного загону не надходило.

З огляду на те, що підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача не має, документи, що посвідчують особу та надають право на виїзд за межі території України встановленим законодавством порядком відсутні, забезпечити примусове видворення відповідача наразі не виявляється можливим.

Таким чином, позивач просить суд продовжити строк затримання відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на шість місяців, тобто до 24.05.2025 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з обов`язковою участю сторін. Крім того постановлено про участь відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2024 року розгляд справи за клопотанням відповідача з метою забезпечення його права на користування правничою допомогою відкладено на 18.11.2024 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2024 року розгляд справи за клопотанням представника відповідача, адвоката Величко Д.В., відкладено на 18.11.2024 року о 15 год. 00 хв. Додатково ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2024 року постановлено забезпечити участь представника відповідача, адвоката Величко Д.В., в судовому засіданні призначеному на 18.11.2024 року о 15 годин 00 хвилин в режимі відеоконференції в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення позивачем було вжито всіх заходів. Разом з тим, через повномасштабну агресію російської федерації проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ російської федерації на території України припинена. Представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння в ідентифікації особи та відповідному документуванні громадян росії відносно яких прийнято рішення про примусове повернення за межі України.

Відповідач громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Представник відповідача заперечуючи проти позову додатково пояснив, що у відповідача відсутнє громадянство російської федерації так як з народження такий проживає на території України. При цьому відповідач намагався узаконити своє перебування на території України проте органами ДМС у цьому постійно вчинялися перешкоди. Крім того, відповідач звернувся до Міжнародного комітету Червоного Хреста з проханням надати йому проїзний документ для виїзду за межі території України. Таким чином відповідач тільки у випадку фізичного прибуття до Міжнародного комітету Червоного Хреста матиме можливість виготовити необхідні документи для виїзду за межі території України. Вказане в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засідання встановлено, що 27.05.2024 начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу підполковником Лілією Слободянюк за затвердженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року (справа № 303/4511/24) громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

Згідно з постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.05.2024 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним в вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1 ст. 204-1 КуПАП.

Рішенням начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу підполковником ОСОБА_7 за затвердженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, де відповідач наразі і утримується та строк тримання відповідача закінчується 24.11.2024 року.

Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.06.2024 року № 7477.5-77/7477.1.2-24 встановлено, що 18.06.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 поштовим зв`язком надійшов паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_3 , виданий на ім`я: ОСОБА_3 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та переклад цього документу, виконаний з російської та англійської мови на українську мову. Вказаний паспорт був скерований начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому, як стверджує позивач, зазначений паспорт є пошкодженим (всередині вирвані аркуші), окрім того, термін дії документу закінчився 12.01.2023 року.

В подальшому позивачем в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання вимог закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ) був скерований лист з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих). На цей час відповідь на лист не надходила.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

У п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.

По відношенню до цього суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Частина 12 ст. 289 КАС України встановлює, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, судом встановлено, що адміністративний позов про продовження строку затримання особи позивачем подано у строк, визначений ч. 12 ст. 289 КАС України.

Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

Зазначені правові норми кореспондуються з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 23.04.2012 року № 353/171/150, та Типовим положенням про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110.

Так, відповідно до п.п. 2, 4 розділу IV вказаної Інструкції та п. 1 зазначеного Положення, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно до п. 5 Положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України чи реадмісії. Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи в зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, які дають йому право на перетин державного кордону (виїзд з України), та документи на підтвердження законності перебування на території України. Також судом установлено, що відповідач не належить до осіб, яким надано статус біженця, і не є особою, яка потребує додаткового захисту, та з відповідними заявами до органів Державної міграційної служби України не звертався.

При цьому відповідач тривалий час нелегально перебуває на території України, із заявою про легалізацію свого перебування на території України до органів ДМС не звертався, весь час перебування на території України порушує міграційне законодавство України, рішення про видворення добровільно не виконав, сім`ї не має.

До того ж з матеріалів справи встановлено, що позивачем вживались заходи з метою виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року, однак через повномасштабну агресію російської федерації проти України дипломатичні відносини між нашою державою та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинені, представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, забезпечити примусове видворення відповідача на даний час не є можливим.

Додатково позивачем в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання вимог закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ) був скерований лист з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих). На цей час відповідь на лист не надходила.

Крім того, суд зауважує, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, а тому суд вважає, що здійснення посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 року у справі № 522/5683/22.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» (від 26.06.2014 року) проголошуючи право на свободу, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це суд зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2003 року № 12-рп/2003).

Відтак, враховуючи відсутність у відповідача документів, які дають йому право на перетин державного кордону (виїзд з України), та документів на підтвердження законності перебування на території України, не подання ним заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, суд робить висновок про наявність обґрунтованих підстав щодо продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України.

Твердження сторони відповідача про відсутність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянства російської федерації суд сприймає критично так як жодного доказу про наявність громадянства іншої держави, в тому числі України, суду не представлено. В той же час, в матеріалах наявна копія паспорта громадянина російської федерації НОМЕР_3 , виданого на ім`я: ОСОБА_3 / ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо аргументів сторони відповідача про відсутність на рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року (справа № 303/4511/24) відмітки про набрання таким рішенням законної сили суд зауважує, що в силу вимог ч. 18 ст. 289 КАС України на час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. При цьому оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання (ч. 16 ст. 289 КАС України).

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що представником позивача не доведено суду наявність обставин для продовження строку затримання відповідача строком саме на шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, з метою завершення процедури примусового видворення відповідача до країни громадянської приналежності, суд виснує про необхідність продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення його подальшого примусового видворення строком на 3 (три) місяці, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково.

Встановлення саме такого строку унеможливить допущення позивачем необґрунтованого зволікання щодо належного вжиття відповідних заходів у визначений чинним законодавством спосіб та порядку щодо примусового видворення відповідача, що, в свою чергу, дозволить уникнути порушення прав відповідача, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у вигляді безпідставного тривалого утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, суд також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги положення ч. 19 ст. 289 КАС України, за якими за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених ст. 289 КАС України, судовий збір не сплачується, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 271, 272, 289, 297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 3 (три) місяці.

В задоволенні решти позову відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Копію рішення невідкладно видати учасникам справи.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,місце перебування: Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України (15044, вул. Лісна, 5, с. Розсудів, Чернігівський район, Чернігівська область).

Повний текст рішення складено 18.11.2024 року.

Суддя А.М. Заболотний