Справа № 200/4975/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

15 листопада 2024 року
справа №200/4975/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Родіона Геннадійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4975/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Центр пробації» щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з 06.03.2022 по 07.07.2022 (включно) у розмірі 30 000 грн щомісячно, у період з 08.07.2022 по 18.07.2022 (включно) у розмірі 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, з 19.07.2022 по 17.10.2022 (включно) у розмірі до 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. Зобов`язано ДУ «Центр пробації» здійснити нараховування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду з 06.03.2022 по 07.07.2022 (включно) у розмірі 30 000 грн щомісячно, у період з 08.07.2022 по 18.07.2022 (включно) у розмірі 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, з 19.07.2022 по 17.10.2022 (включно) у розмірі до 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2024 касаційну скаргу ДУ «Центр пробації» залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2023 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 залишити без змін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гуревич Р. Г. у відзиві на касаційну скаргу зробив заяву про розподіл судових витрат за розгляд справи в суді касаційної інстанції, зокрема, що розрахунок витрат, які понесла позивачка на професійну правничу допомогу, відповідний договір про надання професійної правничої допомоги, акт виконаних робіт та докази в його обґрунтування будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення касаційним судом рішення по справі. Також зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивачки складатиме 4500,00 грн.

04.11.2024 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гуревич Р. Г. через підсистему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДУ «Центр пробації» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 грн.

Заява мотивована тим, що позивачкою, з метою захисту своїх прав та інтересів під час розгляду справи № 200/4975/22 в касаційному суді, було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024 із адвокатом Гуревичем Р. Г. Відповідно до положень підпункту 4.3 пункту 4 указаного договору за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 4500,00 грн. Згідно з актом про прийняття-передачі наданих послуг від 01.11.2024, який підписано обома сторонами, передбачено таке: « 1. Виконавець з 25 січня 2024 року по 31 жовтня 2024 року надав Замовнику професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 25 січня 2024 року, а Замовник прийняв надані послуги. 2. Вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, становить 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, що відповідає змісту положення п.п. 4.3 п. 4 Договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024 року. Всього до сплати - 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень. 3. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг Замовник до Виконавця немає. 4. Даний акт є підставою для проведення остаточних розрахунків, порядок яких визначений у договорі між клієнтом і адвокатом». У звіті про надану професійну правничу допомогу від 25.10.2024 адвокатом було докладно повідомлено клієнта про обсяг наданої правової допомоги. Згідно з розрахунком від 01.11.2024 № 0111ю вартість наданих юридичних послуг, відповідно до указаного вище договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024 складає 4500 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивачки додав копії: договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024; рахунку від 01.11.2024; акту про прийняття-передачі наданих послуг від 01.11.2024; звіту про надану правову допомогу до акту про прийняття-передачі наданих послуг.

Крім того, представник позивачки зауважив, що у відзиві на касаційну скаргу він на підставі положень статей 134 та 139 КАС України повідомляв суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивачки, які були понесені та плануються бути понесеними складатиме 4500,00 грн - витрати за надання та отримання професійної правничої допомоги.

Також представник позивачки до заяви про ухвалення додаткового рішення додав квитанції про доставку вищезазначених документів до зареєстрованого Електронного кабінету ДУ «Центр пробації» та ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до відомостей КП «ДСС», заява про ухвалення додаткового рішення з додатками була надіслана до електронних кабінетів позивача та відповідача в підсистемі «Електронний суд» 04.11.2024.

Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2024 заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4975/22 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 11.11.2024. Також цією ухвалою встановлено для учасників справи строк до 11.11.2024 для подання до суду касаційної інстанції письмових заперечень або пояснень (у формі, встановленій статтею 167 КАС України) щодо заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 200/4975/22.

13.11.2024 до касаційного суду надійшло заперечення ДУ «Центр пробації» на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4975/22.

Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначає, що зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, витрати на правничу допомогу заявлені адвокатом у заяві про ухвалення додаткового рішення в розмірі 4500,00 грн є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини [справа «East/West Alliance Limited» проти України», «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy, № 34884/97), «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, № 31107/96)] указує, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, ураховуючи доводи учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Надаючи офіційне тлумачення нормам вищевказаної статті Основного Закону України, Конституційний Суд України у абзаці третьому пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009 указував, що важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер.

Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 3.2 мотивувальної частини цього ж Рішення відзначав, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

У пункті 4 цього ж Рішення Конституційного Суду України наголошено й тому, що за змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено, а положення «кожен має право на правову допомогу» (частина перша статті 59) є нормою прямої дії.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, до правової допомоги належать, зокрема, консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо, а також інші види адвокатської діяльності не заборонені законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У тексті додаткової постанови від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду указала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тож, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Такі критерії також застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Такий висновок неодноразово підтримано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 23.04.2021 у справі № 521/15516/19, від 21.06.2022 у справі № 826/11302/18, а також у додатковій постанові від 10.03.2023 у справі № 520/2325/21.

Судом касаційної інстанції установлено, що 25.01.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Гуревичем Р. Г. укладено Договір про надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції представником позивачки подано до Суду копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором під час перегляду у Верховному Суді рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2023 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023.

Відповідно до підпункту 4.3 пункту 4 Договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024 за надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп. Оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі рахунка адвоката у строк не пізніше 15 банківських днів із дати отримання рахунку.

Згідно з актом про прийняття-передачі наданих послуг від 01.11.2024, який підписано обома сторонами, виконавець з 25.01.2024 по 31.10.2024 надав Замовнику професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024, а Замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг становить 4500,00 грн та має бути оплачена згідно до виставленого рахунку від 01.11.2024ю впродовж 15 днів з моменту отримання рахунку.

У звіті про надану правову допомогу від 01.11.2024 адвокатом докладно повідомлено клієнта про обсяг наданої правової допомоги, а саме: складено відзив на касаційну скаргу, заяву про ухвалення додаткового рішення; надано консультації клієнту з питань відкриття касаційного провадження у справі, порядку і строків судового розгляду в касаційному суді; ознайомлення та правовий аналіз змісту касаційної скарги; правовий аналіз висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21, від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20, від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20, від 04.05.2023 у справі № 560/3294/22, від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22.

Відповідно до рахунку від 01.11.2024 № 0111ю вартість наданих юридичних послуг складає 4500,00 грн.

13.11.2024 до касаційного суду надійшло заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4975/22.

Обґрунтовуючи заперечення відповідач, посилаючись на висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України судові витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, на що звертав увагу Верховний Суд, зокрема, у постанові від 23.03.2023 у справі № 320/6512/19.

Крім того, відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг від 01.11.2024, вартість наданих послуг в розмірі 4500,00 грн має бути оплачена згідно до виставленого рахунку від 01.11.2024 впродовж 15 днів з моменту отримання рахунку.

Як зазначалось вище, у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

У тексті поданих представником відповідача заперечень він зазначає про те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн не є співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим вони підлягають зменшенню. Водночас представник відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

При цьому представник відповідача не заявляє клопотання про зменшення таких витрат із обґрунтуванням наявності підстав для їх зменшення та доказів їх неспівмірності зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, значенням спору для сторони тощо.

Таким чином, ураховуючи вищевказані висновки, викладені за наслідками аналізу положень КАС України та Закону № 5076-VI, беручи до уваги додані до заяви представника позивачки про ухвалення додаткового судового рішення докази, колегія суддів уважає, що понесення вищевказаних витрат на професійну правничу допомогу підтверджено документально. Такі витрати є реальними та пов`язані із розглядом справи і в повній мірі відповідають критеріям, визначеним процесуальним законом.

З огляду на це, Суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивачки про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДУ «Центр пробації» на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 345, 356, 359 КАС, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Родіона Геннадійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4975 задовольнити.

Ухвалити додаткову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (, адреса: Україна, 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.Г. Загороднюк ,

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду