Справа № 520/12063/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р. Справа № 520/12063/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 07.08.24 у справі №520/12063/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою (за підписом її представника) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, починаючи з 11.12.2023;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати за сплату судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 року (з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року про виправлення описки) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов.2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу (за підписом її представника), в якій просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 та прийняти постанову, якою визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, починаючи з 11.12.2023.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії саме у зв`язку з тим, що її померлий чоловік не має статусу військовослужбовця. Вказує, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано весь необхідний перелік документів, передбачений Порядком 22-1. Зазначає, що відповідачами не заперечується достатність поданих позивачем документів (окрім тих, які підтверджують статус її чоловіка як військовослужбовця) для призначення дострокової пенсії за віком як дружині (якщо вона не взяла повторний шлюб) військовослужбовця, який помер після звільнення із служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Вважає, що у розумінні Закону №796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, прирівнюються до військовослужбовців. Відповідачами не заперечується, що ОСОБА_2 з 19 по 24 травня 1986 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби ЦО Київської області від Броварського АТП 31014. Зазначає, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення від 15.12.2023 №82 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю документів для підтвердження статусу чоловіка як військовослужбовця. Звертає увагу, що спір виник у зв`язку з тим, що відповідач не вважав чоловіка позивача військовослужбовцем і тому відмовив у призначенні пенсії позивачу, а не у зв`язку з тим, що позивач не одружилась повторно і того, що хвороба чоловіка здобута через аварію Чорнобильської АЕС. Обставини того, що позивач не одружився, а її чоловік мав хворобу пов`язану з Чорнобильською АЕС не заперечуються відповідачами. Вказує, що спір у даній справі виник стосовно того, що відповідач не вважав чоловіка позивача військовослужбовцем, і саме через цю обставину відмовив у призначенні пенсії позивача. Окрім того, зазначає, що єдиним можливим способом підтвердити факт сплати позивачем страхового внеску у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 є надання квитанцій про сплату позивачем страхового внеску у спірні періоди. На підтвердження сплати страхових внесків у спірні періоди з 01.07.2000 по 31.12.2003 позивач надала до суду першої інстанції квитанції про сплату страхових внесків. З огляду на викладене вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 року у справі №520/12063/24 має бути скасованим, а вимоги позивача задоволеними в повному обсязі.

Відповідачі у даній справі (Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що в оспорюваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 зазначено, що страховий стаж заявниці становить 20 років 3 місяця 0 днів.

Відповідно до довідки №01.01-09/1877/5 від 16.12.2014 ОСОБА_2 з 19 по 24 травня 1986року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби ЦО Київської області від Броварського АТП 31014. Відповідно до ст.16 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію зі зниженням пенсійного віку мають зокрема, сім`ї загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Правовий статус військовослужбовців визначається відповідно до Закону України про загальний військовий обов`язок і військову службу, згідно з яким військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу, а військовозобов`язаними - особи, які перебувають у запасі (ст. 5 Закону). У рішенні зауважено, що військовозобов`язані можуть бути призвані на збори, але в цей час вони не набувають статусу військовослужбовців, а залишаються військовозобов`язаними (ст.29 Закону). Виходячи з вищевикладеного, стаття 16 Закону України Про пенсійне забезпечення на дружин військовозобов`язаних, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як призвані на військові збори і померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не розповсюджується.

У рішенні зазначено, що до загального трудового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки згідно довідки Головного управління ДПС у Київській області ввід 10.11.2023 №54614/6/10-36-24-10 заявниця перебувала на загальній системі оподаткування, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки відсутні документи на підтвердження статусу чоловіка як військовослужбовця.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Аналіз вказаної вище норми дає підстави для висновку про те, що право на призначення дострокової пенсії за віком має дружина (якщо вона не взяла повторний шлюб) військовослужбовця, який помер після звільнення із служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - після досягнення нею - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту оспорюваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 встановлено, що останнім відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки відсутні документи для підтвердження статусу чоловіка як військовослужбовця. Окрім того, зі змісту вказаного рішення пенсійного органу встановлено, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки згідно довідки Головного управління ДПС у Київській області від 10.11.2023 №54614/6/10-36-24-10 заявниця перебувала на загальній системі оподаткування, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України. Вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки відсутні документи для підтвердження статусу чоловіка як військовослужбовця.

Відповідно до норми ст.10 Закону України від 28 лютого 1991 року №796- ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відтак, слід дійти висновку, що у розумінні Закону №796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців.

З матеріалів даної справи встановлено, що позивач з 19 по 24 травня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби ЦО Київської області від Броварського АТП 31014. Наведене вище не заперечується відповідачами у даній справі.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06 грудня 1991 року №1934-ХІІ держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п.3 ч.1 ст.3 Закону).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави нарівні із іншими військовослужбовцями.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведене вище спростовує, як необґрунтовані, доводи пенсійного органу про те, що не підтверджено статусу чоловіка позивача як військовослужбовця в розумінні п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 14.04.2020 року у справі №592/3813/17.

При цьому, колегія суддів враховує, що можливість отримання пільги, передбаченої вищевказаною нормою, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Наведене вище також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постановах від 07.10.2019 року у справі №702/1027/16-а, від 15.04.2020 року у справі №592/3813/17.

Колегія суддів враховує, що вік позивача на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявами про призначення дострокової пенсії за віком становив 61 рік, тобто позивач досягла визначеного в п.4 ч.1 ст.115 Закон №1058-IV віку (не менше 50 років).

Позивач має страховий стаж, достатній для призначення пенсії згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV (не менше 20 років), а саме 20 років 3 місяці 0 днів.

Наведене вище підтверджується пенсійним органом в оспорюваному рішенні, а також у відзиві на позовну заяву.

Позивач до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС надала пакет документів, в підтвердження її права на вказану пенсію.

Колегія суддів зазначає, що позивачем до матеріалів справи було надано посвідчення дружини громадянина з числа учасників ліквідації аварії на НОМЕР_2 (а.с.11), копію довідки №01-12/217 від 11.12.2023, виданої ОСОБА_1 про те, що її чоловіку ОСОБА_2 вручено посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.12), а також копію посвідчення особи, яка постраждала від аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_3 , категорія 1, видане ОСОБА_2 (а.с.13).

Колегія суддів зазначає, що пенсійним органом (пенсійними органами) фактично не заперечується достатність поданих позивачем документів, окрім тих, які підтверджують статус її чоловіка, як військовослужбовця, для призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, слід дійти висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу нею було дотримані вимоги, передбачені п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV для призначення їй пенсії за віком.

З урахуванням наведеного вище, висновки пенсійного органу, викладені в оспорюваному рішенні від 15.12.2024 №82 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки відсутні документи для підтвердження статусу чоловіка як військовослужбовця, є необґрунтованими та спростовуються висновками суду апеляційної інстанції.

Окрім того, надаючи правову оцінку доводам у вищевказаному рішенні пенсійного органу щодо незарахування до загального страхового стажу позивача період з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки згідно довідки Головного управління ДПС у Київській області від 10.11.2023 №54614/6/10-36-24-10 заявниця перебувала на загальній системі оподаткування, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 02.12.1996 по 31.12.2004 позивач перебувала на обліку як платник податків загальної системи оподаткування, що фактично не заперечується відповідачами у даній справі.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2018 у справі 643/20104/15-а зазначив, що відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку».

Так, позивач через свого представника звернулась до Головного управління ДПС у Київській області з метою отримання довідки на підтвердження того факту, що вона у періоди з 01.07.2000 по 31.12.2003 сплачувала страхові внески в належному порядку як фізична особа-підприємець.

Листом від 19.04.2024 №19690/6/10-36-19-03 Головне управління ДПС у Київській області повідомило, що надати інформацію про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 не вбачається можливим.

Зазначає, що документи про надходження податків і зборів (обов`язкових платежів) у бюджети та державні цільові фонди зберігаються протягом п`яти років. Строки зберігання типових документів на електронних носіях відповідають строкам зберігання аналогічних документів на паперових носіях (а.с.14).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що в такому випадку можливим способом підтвердити факт сплати позивачем страхового внеску у спірний період є надання квитанцій про сплату позивачем страхового внеску у спірний період.

Так, на підтвердження сплати страхових внесків позивачем надано відповідні квитанції про сплату страхових внесків, які містяться в матеріалах даної справи (а.с.15-32), які фактично підтверджують сплату останнім страхових внесків до Пенсійного фонду.

Відтак, з огляду на викладене вище, відповідні посилання пенсійного органу в оспорюваному рішенні, в якості незарахування до загального страхового стажу позивача періоду з 01.07.2000 по 31.12.2003, є необґрунтованими.

В контексті зазначеного вище колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

У спорах про оскарження акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, суб`єкт владних повноважень, у даному випадку орган пенсійного фонду, зобов`язаний обґрунтовувати рішення, які він приймає, зобов`язаний навести/вказати його належне обґрунтування. Таке рішення має бути належно визначеним та зрозумілим, а його мотивування (обґрунтування) у письмовій формі повинно давати можливість особі правильно його зрозуміти та реалізувати право на оскарження.

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області), як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, яке є предметом оскарження у даній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити їй пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003.

При цьому, надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо неможливості встановити те, що ОСОБА_2 набув захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що призвело до його смерті, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 , перебувала з ним в шлюбі та не взяла повторний шлюб і може мати право на призначення дострокової пенсії за віком, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вже зазначалося вище, спір у даній справі виник саме у зв`язку з тим, що позивач не надав, як на думку пенсійного органу, документи для підтвердження статусу її чоловіка як військовослужбовця, і тому пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком, а не у зв`язку з тим, що неможливо встановити чи ОСОБА_2 набув захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що призвело до його смерті, а також не у зв`язку з тим, що позивач не одружилася повторно.

Обставини того, що ОСОБА_2 набув захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що призвело до його смерті, а також те, що позивач не одружилася повторно фактично не заперечуються пенсійним органом (органами), тобто не є спірними у даній справі.

Відтак, з огляду на наведене вище, а також враховуючи те, що у ході апеляційного перегляду даної справи встановлено, що оспорюване рішення пенсійного органу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, наведені вище висновки суду першої інстанції є помилковими.

Окрім того, висновки суду першої інстанції про те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у даній справі.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача зобов`язального характеру, колегія суддів зазначає наступне.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача колегія суддів виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Колегія суддів зазначає, що відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) реалізуючу свої повноваження у спірних правовідносинах, мав діяти в рамках закону.

Позиція Європейського суду з прав людини та Верховного Суду свідчить про необхідність встановлення такого способу відновлення порушеного права, при якому можливість прийняття подальших протиправних рішень буде виключена.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/1 1846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі по тексту - Порядок №22-1).

Так, пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до приписів ч.1 ст.45 Закону №1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач просить призначити їй пенсію з дня звернення до органів ПФУ з заявою, а саме з 11.12.2023.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів вважає, що задоволення судом вимог позивача про зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, починаючи з 11.12.2023 буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Водночас, колегія суддів звертає увагу оспорюване рішення пенсійного органу було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, останнє досліджувало заяву позивача та документи останнього, і відтак вирішувало питання наявності підстав для призначення йому пенсії, а не Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Дії зобов`язального характеру, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу, рішення якого оскаржується.

Належним відповідачем у частині позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язального характеру є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З урахуванням наведеного вище, а також з огляду на приписи Порядку №22-1, колегія суддів вважає, що відсутні правові та фактичні обставини для покладання на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вимог зобов`язального характеру.

Відтак, вимоги позивача зобов`язального характеру, які стосуються Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, починаючи з 11.12.2023. В задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити.

Щодо питання про розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду даної справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч.1,3,6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.37). Окрім того, за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816 грн. 50 коп. (а.с.84).

Загалом позивачем сплачено судовий збір у розмірі - 3027 грн. 70 коп.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.08.2020 у справі №440/3005/19 принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача, судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також те, що задоволенню підлягають вимоги саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відтак необхідним є стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 70 коп.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 у справі №520/12063/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.12.2024 №82 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС із врахуванням страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, починаючи з 11.12.2023.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко