Справа № 440/3430/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р.Справа № 440/3430/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, по справі № 440/3430/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом (враховуючи уточнення) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у видачі наказу, що підтверджує перебування ОСОБА_1 , 1964 року народження, на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022 враховуючи виконання передбачених службою обов`язків і наявність довідки про перебування на військовій службі, належного зразку;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячне грошового забезпечення передбачене відповідно до Закону для мобілізованих осіб, в період з 25.02.2022 до 14.12.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 (далі відповідач-2).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №440/3430/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючи на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не приділена достатня увага доказам, які свідчать про факт перебування позивача на службі у спірний період, а також судом належним чином не здійснена оцінка всіх отриманих доказів з огляду на те, що починаючи з 24.02.2022 в документальному оформленні військовослужбовців була повна невизначеність. Відтак, позивач не має нести відповідальність за дії та бездіяльність військової частини, яка належним чином не здійснила оформлення позивача, чим позбавила його, в тому числі, 9 місяців офіційного страхового стажу для виходу на пенсію.

Не погоджуючись із доводами приведеної апеляційної скарги відповідачами подано до суду апеляційної інстанції письмові відзиви, в яких вони просили залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважають дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 , копія якого наявна у справі (а.с. 28 33, т.1).

Відповідно до відомостей дублікату військового квитка НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_1 10.08.1992 (а.с. 19 27, т.1), позивач має військове звання старший лейтенант, присвоєне наказом № 0122 від 17.05.1991, проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 05.08.1983 по 12.05.1992, звільнений у запас наказом Командуючого Сухопутними військами № 0201 від 17.03.1992, з 25.06.2005 прийнятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.12.2022 знятий з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з призовом по мобілізації. При цьому дублікат військового квитка НОМЕР_4 містить відмітку про вручення мобілізаційного припису позивачеві 25.02.2022 (а.с. 24, т.1).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ набрав чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

На ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 виписано повістку на відправку (а.с. 8, т.1).

Повідомлення керівнику підприємства (установи), про те, що військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано 24.02.2022, яке є відрізною частиною повістки, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 не підписано, печаткою не засвідчено, та відповідно не відправлено адресату.

Згідно з поясненнями позивача в ході розгляду справи вказана повістка на відправку була знайдена ним 24.02.2022 у дверях квартири, в якій він проживає, у зв`язку з чим він 25.02.2022 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_1 , де його усно направлено в с. Щербані, де розташовувався збірний пункт. Прізвище та посаду особи, яка направила позивача, ОСОБА_1 не зміг назвати. У с. Щербані Полтавського району позивачу проставлено відмітку у військовому квитку про вручення мобілізаційного припису та направлено до Військової частини НОМЕР_1 . Прибувши до Військової частини НОМЕР_1 , позивач чекав тривалий час, доки його покличуть, надалі прийшов майор, який повідомив, що треба організовувати блокпост у напрямку м. Кременчука, на що позивач погодився, зазначивши, що йому потрібні люди. Зі слів позивача, блокпост був організований на повороті у с. Горбанівка, в тому числі за допомогою начальника ЖЕКу, людей, які підходили допомагати, безкоштовне харчування було організовано у найближчому кафе, та здійснювалося завдяки волонтерам, зброя та військова форма не видавалася, тому позивач користувався своєю; протягом березня квітня 2022 року на блокпосту позивач складав списки осіб, розподіляв коктейлі Молотова, разом з іншими особами розставляв «їжаки», відстежував дрони, за вказівками оперативного чергового Військової частини НОМЕР_1 пропускав транспорт, або повідомляв військовим на найближчому блокпосту про транспорт, який потрібно перевірити (затримати), самостійний огляд і затримання транспорту не здійснювались, один раз залучався на стрільби (орієнтовно у квітні-травні 2022 року). У березні 2022 року капітаном ОСОБА_2 видано йому довідку за формою 5 на підтвердження факту проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .

Свідками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в ході розгляду справи підтверджено, що позивач перебував на блокпосту, що будувався на Розсошенцях, з кінця лютого по середину квітня 2022 року (зважаючи на їхній час перебування у цьому місці).

Так, свідок ОСОБА_3 дав показання про те, що на 2-3 день війни (25.02.2022 26.02.2022) побачив, що облаштовується блокпост, підійшов до ОСОБА_1 , як старшого, та запропонував допомогу, надалі і до 20-х чисел березня 2022 року допомагав у будівництві блокпосту, продовольчому забезпеченні осіб, які перебували на блокпосту, контролі автомобілів. Зі слів свідка, військовий одяг і зброя йому не видавались, на блокпосту стояв у цивільному одязі, на стрільби не їздив, від ОСОБА_1 отримував інформацію про певні транспортні засоби, про які повідомлялось на пост, де стояли представники тероборони та ЗСУ, самостійно транспортні засоби не затримували.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що має дружні відносини з ОСОБА_1 протягом 6 років і у перші дні війни зателефонував останньому, після чого приєднався до нього в районі зупинки « ОСОБА_6 », допомагаючи будувати блокпост, на якому пробув лише 4-5 днів, при цьому капітаном Дебекою йому видано довідку за формою 5. Свідок також вказав, що повістку не отримував, військовослужбовцем не був, військовий одяг і зброя йому не видавались, на блокпосту стояв у цивільному одязі, на стрільби не їздив.

Свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що познайомився із позивачем на початку війни і приблизно півтора місяця допомагав на блокпосту, будуючи захисні споруди, перебуваючи там з початку і до кінця комендантської години, при цьому ОСОБА_1 казав що і кому робити. Також свідок зазначив, що повістку не отримував, є обмежено придатним до військової служби, військовий одяг і зброя йому не видавались, харчувався вдома або у кафе, перебуваючи на блокпосту, вважав, що робить корисну справу.

У свою чергу свідок ОСОБА_7 , який з лютого 2022 року по 19.02.2023 (а.с. 121, т.1) обіймав посаду командира Військової частини НОМЕР_1 , в ході розгляду справи повідомив, що особу позивача не пам`ятає, при цьому підтвердив, що на початку війни у АДРЕСА_2 розташовувався штаб, де здійснювався набір на військову службу. Свідок зауважив, що стосовно офіцерів із військкомату мала надійти особова справа, після чого передбачалося проходження медкомісії, а надалі зарахування до особового складу, при цьому на подвір`ї перебували люди зі своєю зброєю, якими ставилися певні задачі. Крім того, звернув увагу на те, що оперативний черговий у командному пункті виконував функції диспетчера та повноважень надавати вказівки не мав.

Свідок ОСОБА_8 , який з 24.02.2022 по 03.02.2023 обіймав посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 122 123, т.1), дав показання про те, що позивача не пам`ятає, хоча усіх офіцерів «знав в обличчя». Зауважив, що на початку війни блокпости будували всі, волонтери і підприємці звозили матеріали, люди приходили на блокпости зі своєю зброєю. Вказав, що проводив перевірки блокпостів, на деяких з них перебували і цивільні особи.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 , який з 24.02.2022 обіймає посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 (а.с. 127, т.1), то із позивачем він не знайомий, питання про взяття позивача на офіцерські посади, кількість яких у Військовій частині НОМЕР_1 становить 50-60 осіб, не вирішував, при цьому за посадовими обов`язками саме він дає рекомендації по обліку посад за військово-обліковими спеціальностями.

Свідок ОСОБА_10 , яка з 02.04.2022 обіймала посаду штаб-сержанта 3 категорії групи персоналу, а з 01.09.2022 начальника групи персоналу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 124 125, т.1), повідомила суду, що із позивачем познайомилася у червні липні 2022 року, коли останній звернувся з приводу оформлення довідки про звільнення, однак після перевірки встановлено, що позивач по особовому складу Військової частини НОМЕР_1 не значиться.

Свідок ОСОБА_11 , який з 24.02.2022 по 28.09.2022 обіймав посаду начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_1 (а.с. 216 217), дав показання про те, що позивача не знає, хоча всіх осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 знає в обличчя. Зауважив, що в його посадові обов`язки входила організація оборони м. Полтави та Полтавської області і зазначив, що після початку війни у 99 % блокпости будувались цивільними особами, які там і стояли, а по мірі комплектування туди ставилися військові, при цьому цивільні на блокпостах службу не несли, зброя їм не видавалася, хоча деякі брали свої рушниці. Також вказав на те, що блокпост на Розсошенцях це хаотично збудований блокпост, наказу його будувати не було, однак надалі його зайняли військові. Поміж іншого свідок зазначив, що ним проводилися наради з офіцерами, серед яких позивача не було.

Судом першої інстанції також встановлено, що на ім`я позивача видано довідку за формою 5 від 01.03.2022 № 106 за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_12 , в якій зазначено, що ст. л-т ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 9, т.1).

Водночас свідком ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечено належність його підпису на вказаній довідці. Свідок ОСОБА_8 , який з 24.02.2022 по 03.02.2023 обіймав посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , і зберігав печатку військової частини та за відсутності командира мав право підписувати довідки, також заперечив належність йому відповідного підпису, при цьому зазначив про те, що йому невідома особа, яка підписала довідку за формою 5 на ім`я ОСОБА_1 , як і обставини засвідчення цього підпису печаткою військової частини НОМЕР_1 .

У Журналі реєстрації вихідних документів Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 86, т.1) міститься запис про видачу 01.03.2022 документа за вих. № 106 на ім`я ОСОБА_13 (дописано також ОСОБА_14 ).

Згідно із наданою відповідачем копією довідки № 106 від 01.03.2022 (а.с. 83, т.1), остання видана солдату ОСОБА_15 , який згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 39 призначений на посаду старшого розвідника першого розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 з 24.02.2022 (а.с. 224, т.1).

За зверненням ОСОБА_1 щодо безпідставної невиплати йому грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 проведено перевірку, за наслідками якої направлено директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві повідомлення про кримінальне правопорушення (в порядку статті 214 КПК України) від 05.09.2022 № 2302 (а.с. 11- 12, т.1), зі змісту якого вбачається, що перевіркою встановлено, що командування військової частини НОМЕР_1 в період часу з 25.02.2022 до 01.05.2022, перевищуючи владу та службові повноваження, всупереч Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», склавши фіктивні військово-облікові документи начебто про проходження громадянами військової служби за мобілізацією, залучила до виконання службових обов`язків на різних посадах 10 громадян, серед яких був і ОСОБА_1 . Вказані громадяни були залучені до несення служби в нарядах, поставлені на харчове та речове забезпечення за рахунок військової частини. В подальшому командування військової частини повідомило громадянам, що вони помилково зараховані до списків особового складу і що вони звільнені з військової служби. Під час проходження військової служби вказаним особам видані довідки форми 5 додатку 24 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 щодо перебування їх на службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином в діях командування військової частини НОМЕР_1 попередньо вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України (перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, вчинене в умовах воєнного стану).

Листом Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 06.09.2022 повідомлено про відсутність достатніх правових підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та направлено матеріали перевірки за зверненням громадянина ОСОБА_16 щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 для організації доопрацювання в межах компетенції (а.с. 13 14, т.1).

Листом від 14.09.2022 № 2456 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача про наслідки перевірки за його зверненням щодо можливих неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_1 , вказавши, що в ході проведення перевірки викладені у заяві факти знайшли об`єктивне підтвердження, та роз`яснивши право звернення до суду відповідно до чинного законодавства (а.с. 15 16, т.1).

25 жовтня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 направив командиру Військової частини НОМЕР_2 подання за вих. № 3012 (в порядку вимог п. 17 ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України») про усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їм сприяють (а.с. 144 146, т.1), в якому зазначено, що командування військової частини НОМЕР_1 в порушення встановленого законом порядку прийому громадян на військову службу незаконно залучило ОСОБА_1 та інших осіб до несення служби, крім того, з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 вбачається порушення порядку видачі зброї цивільним особам для оборони України, що підтверджується відсутністю необхідних документів у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим запропоновано:

1) вжити необхідних і достатніх заходів щодо усунення причин і умов, які сприяли вищезазначеним порушенням та недопущення подібних випадків у подальшому;

2) роз`яснити особовому складу підпорядкованої військової частини НОМЕР_1 вимоги чинного законодавства щодо прийому громадян для проходження військової служби та про порядок залучення цивільних осіб до оборони України і видачу їм зброї;

3) встановити винних осіб у вчинених правопорушеннях;

4) до посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , винних у порушенні вимог чинного законодавства, застосувати заходи дисциплінарного впливу.

На підставі вказаного подання, наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 481 від 28.10.2022 «Про призначення службової перевірки» комісією Військової частини НОМЕР_2 у період з 28.10.2022 по 27.11.2022 проведено службову перевірку за обставинами, зазначеними у поданні, за наслідками чого складено доповідну записку (а.с. 148 155, т.1).

У доповідній записці зафіксовано, що «.. Представниками комісії в ході проведення даної службової перевірки здійснено виїзд до постійного місця розташування військової частини НОМЕР_1 для відібрання пояснень та перевірки зазначених у Поданні обставин.

З пояснень командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 стало відомо, що за період служби на посаді з 24.02.2022 по теперішній час невідомим йому особам ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 будь-які довідки ним не видавались, не затверджувались його особистим підписом та не завірялись печатками військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю вказаних осіб у списках особового складу військової частини. Хто ставив підписи та печатки на довідках йому не відомо.

З пояснень начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , стало відомо, що штабом військової частини за період з 04.01.2022 по теперішній час невідомим йому особам ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 будь-які довідки ним не видавались, не затверджувались його особистим підписом та не завірялись печатками військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю вказаних осіб в списках особового складу військової частини. Хто ставив підписи та печатки на довідках йому не відомо.

З пояснень начальника групи логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_18 стало відомо, що за час його проходження служби на посаді з 05.06.2022 по теперішній час, невідомі йому особи ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 речовим майном не забезпечувались, на котловому забезпеченні не перебували, будь-яку зброю та боєприпаси не отримували, у зв`язку з відсутністю вказаних осіб в списках особового складу військової частини. Хто ставив підписи та печатки на довідках йому не відомо.

З пояснень заступника командира 2 стрілецької роти з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 стало відомо, що за період його служби з 24.02.2022 по теперішній час невідомим йому особам ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 будь-які довідки ним не видавались, не затверджувались його особистим підписом та не завірялись печатками військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю вказаних осіб в списках особового складу військової частини. Хто ставив підписи та печатки на довідках йому не відомо.

З пояснень начальника групи персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 стало відомо, що за час її служби на посаді з 01.09.2022 від громадян ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 рапортів або звернень до військової частини не писали, в групі персоналу відсутні відомості про зарахування вказаних осіб до особового складу частини. Також їй невідомо, хто видавав довідки Ф.5 вказаним особам.

З пояснень відповідального виконавця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_20 стало відомо, що громадяни ОСОБА_17 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 їй не відомі, довідки форми 5 вказаним особам вона не готувала і хто міг їх готувати їй не відомо.

З пояснень помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_21 стало відомо, що за період його служби на посаді з 24.02.2022 по невідомим йому особам ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 по теперішній час відомості на виплату будь-яких видів грошового забезпечення не подавались у зв`язку з відсутністю вказаних осіб в списках особового складу військової частини».

Також в доповідній записці зазначено, що «в ході проведення службової перевірки комісією не отримано оригінали чи примірники довідок Форми 5 виданих на ім`я ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , у зв`язку з їх відсутністю у військовій частині НОМЕР_1 .

Перевіркою службової документації, облікових справ, реєстраційних журналів та наказів групи персоналу, стройової частини, групи логістики, служби РАО військової частини НОМЕР_1 представникам комісії не вдалось встановити документальні відомості про прийняття на військову службу, проходження служби, звільнення військовослужбовців, видачу зброї, речове чи котлове забезпечення ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у зв`язку з їх відсутністю.

Отримані в ході службової перевірки докази, а саме, пояснення військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , які вказали, що ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не зараховувались, військову службу у військовій частині не проходили та жодним з видів забезпечення військовослужбовця та зброєю і боєприпасами не забезпечувались, не дають достатніх підстав встановити осіб винних або причетних до порушень, зазначених у Поданні ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Зважаючи на те, що Полтавською спеціалізованою прокуратурою з військовій та оборонній сфері Центрального регіону за фактом недбалого ставлення до військової служби військовими службовими особами військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного часу, внесені відомості до ЄРДР від 06.10.2022 № 0000077 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, проведення досудового розслідування, встановлення дійсних обставин, отримання належних та допустимих доказів і визначення винних чи причетних до вчинення злочину осіб, належить до виключної компетенції органу досудового розслідування/суду, комісія дійшла до висновку про неможливість встановлення її на даному етапі винних та причетних осіб у вчиненні порушень, зазначених у Поданні

ІНФОРМАЦІЯ_7 частиною НОМЕР_2 надіслано вказану доповідну записку начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 супровідним листом від 22.12.022 № 1526/561 (а.с. 147, т.1).

За наслідками розгляду запиту позивача до Військової частини НОМЕР_1 щодо можливих неправомірних дій з боку командування вказаної військової частини заявника листом Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2023 № 253 повідомлено, що ОСОБА_1 військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 не проходив, як цивільна особа для захисту України у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» не залучався (а.с. 18).

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у видачі наказу, що підтверджує перебування позивача на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022, враховуючи виконання передбачених службою обов`язків і наявність довідки про перебування на військовій службі належного зразку, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що позивач не направлявся територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 , до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 не зараховувався, обов`язки військової служби не виконував, Військовою частиною НОМЕР_1 не допущено бездіяльності щодо відмови у видачі наказу, що підтверджує перебування ОСОБА_1 , 1964 року народження, на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022, оскільки правові підстави для видачі такого наказу були відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

За приписами частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до положень частини другої статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачені види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з частиною тринадцятою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Частиною першою статті 5 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад.

За змістом частини другої статті 5 Закону № 2232-XII офіцерський склад включає, зокрема, молодший офіцерський склад, до якого належать такі армійські військові звання: молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант, капітан.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2232-XII військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.

В силу вимог частин першої, другої та восьмої статті 7 Закону № 2232-XII для військовослужбовців установлюються військова форма одягу та знаки розрізнення. Військовозобов`язані під час проходження зборів забезпечуються військовою формою одягу. Резервісти забезпечуються військовою формою одягу згідно із встановленими нормами. Для зазначених осіб встановлюються передбачені для військовослужбовців знаки розрізнення. Носіння військової форми одягу із знаками розрізнення військовослужбовців особами, які не мають на це права, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;

6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно з частини першої статті 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

У відповідності до пункту 253 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.

Аналіз викладених норм свідчить, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Різновидом військової служби є військова служба за призовом осіб офіцерського складу, а початок її проходження пов`язують день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Водночас, особи, які призиваються або приймаються на військову службу проходять обов`язковий медичний огляд.

Окрім того, на час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 280 від 15.09.2022) (далі Інструкція № 333), розділ ІІІ якої визначав організацію та ведення обліку особового складу в особливий період.

Так, за змістом пунктів 1.1, 1.2, 1.3 глави 1 розділу ІІІ Інструкції № 333 визначалось, що облік особового складу в особливий період ведеться в порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі. Для обліку особового складу в особливий період використовуються:

- на особовий склад, який проходив військову службу у Збройних Силах, - облікові документи, які велися на нього в мирний час;

- на особовий склад, призваний із запасу у разі оголошення мобілізації:

- на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу - особові справи та послужні картки, отримані з військових комісаріатів;

- на сержантів і солдатів - обліково-послужні картки, вилучені з їхніх військових квитків.

Особовий склад, який прибув по мобілізації, зараховується в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 2.7, 2.8 глави 2 розділу ІІ. Призначення (переміщення) офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу проводиться наказом по стройовій частині після закінчення відмобілізування командирами цих частин відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом незалежно від номенклатури посад для призначення на мирний час. Ці накази є підставою для визначення посадового становища офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, запису відомостей про них до облікових документів, виписки та видачі їм документів, що посвідчують особу. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.

У свою чергу підпунктом 2.8 глави 2 розділу ІІ Інструкції № 333 передбачалось, що зарахування до списків військової частини прибулого особового складу (прийом на роботу працівників) проводиться наказом по стройовій частині, у день прибуття особового складу до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є:

- для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця;

- для працівників - особисті заяви про прийом на роботу з відповідним рішенням щодо прийняття їх на роботу.

Згідно з пунктом 1.4 глави 1 розділу ІІІ Інструкції № 333 у військових квитках особового складу, призваного по мобілізації, а в офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, крім того, в особових справах і послужних картках робиться запис про дату призову по мобілізації і направлення до місця служби, яка засвідчується підписом військового комісара і гербовою печаткою.

Пунктом 1.7 глави 1 розділу ІІІ Інструкції № 333 встановлено, що на військовослужбовців, призваних у разі оголошення мобілізації, облікові документи військові комісаріати пересилають безпосередньо до військових частин, куди направлені військовослужбовці. Штаби військових частин після отримання особових справ, обліково-послужних карток вилучають ідентифікаційні жетони з особистими номерами і вручають їх військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 2.15 глави 2 розділу ІІ Інструкції № 333 основним документом персонального обліку офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу є їхні особові справи. У військових частинах за місцем служби офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу ведуться перші примірники особових справ.

За змістом приведених положень Інструкції № 333 вбачається, що запис про дату призову по мобілізації і направлення до місця служби, робиться у військових квитках, особових справах та послужних картках офіцерів, який засвідчується підписом військового комісара і гербовою печаткою, в той час як наказ про зарахування до особового складу відповідної військової частини виноситься в день прибуття та підставою для нього слугують іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині відмови видати наказ, що підтверджує перебування позивача на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022.

Такі вимоги обґрунтовані позивачем з огляду на те, що в період з 25.02.2022 по 14.12.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а саме виконував обов`язки із захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, зокрема, перебував на блокпості у Розсошенцях, із іншими особами, яких в ході розгляду справи судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні в якості свідків. Також в підтвердження проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ним подано довідку за формою 5 від 01.03.2022 № 106, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 .

Водночас, проаналізувавши отримані у справі докази, колегія суддів не вбачає в діях Військової частини НОМЕР_1 бездіяльності, яка б полягала у відмові видати наказ, що підтверджує перебування позивача на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач має військове звання старший лейтенант, про що свідчать відомості з його військового квитка НОМЕР_4 (а.с. 19-27, том 1), а тому, в розумінні статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач належить до осіб офіцерського складу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Тобто день початку проходження військової служби громадянами, призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з записами про прийняття на облік у військовому квитку НОМЕР_4 (а.с. 25, том 1), позивач з 25.06.2005 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та 15.12.2022 знятий з обліку у зв`язку з призовом по мобілізації.

У відповідності до витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_8 (надалі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (по стройовій частині) від 15.12.2022 № 327 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 1964 р.н., як військовозобов`язаного запасу ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до мобілізаційного плану вирішено вважати призваним по мобілізації до військової частини НОМЕР_5 із 15.12.2022 (а.с. 17, том 1).

Листами ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.05.2023 №7/859 (а.с. 130, том 1) та від 15.10.2024 №8/1835 (а.с. 242 том 2) підтверджено, що старший лейтенант ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 14.12.2022 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 , мобілізаційний припис до Військової частини НОМЕР_1 не видавався, а призваний на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 вже 15.12.2022 до Військової частини НОМЕР_5 .

Отже, за приведених обставин, у період з 25.02.2022 по 14.12.2022 позивач мав статус військовозобов`язаного запасу, перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 та для проходження військової служби у Військову частину НОМЕР_1 не направлявся.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено та матеріали справи не містять належить доказів для встановлення обставини початку проходження позивачем військової служби під час мобілізації, а також відправлення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_5 до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у даній справі позивачем не оскаржено дій ІНФОРМАЦІЯ_5 з приводу направлення позивача на проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він отримавши повістку з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 звідки був направлений в АДРЕСА_3 і далі до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби, колегія суддів вважає недостатніми для встановлення обставини призову до військової служби під час мобілізації, оскільки в ході розгляду справи не встановлено документальних доказів відправлення позивача з територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 у спірний період.

В ході розгляду справи ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції також не встановлено включення позивача 25.02.2022 до іменного списку команди Військової частини НОМЕР_1 .

Більш того, військовий квиток позивача не містить запису за період з 25.02.2022 по 14.12.2022, засвідченого підписом військового комісара і гербовою печаткою, про дату призову по мобілізації і направлення до місця служби.

Слід зауважити, що запис про вручення 25.02.2022 мобілізаційного припису у військовому квитку позивача (штамп з підписом) (а.с. 24 том 1) не засвідчений гербовою печаткою, а витребувані судом апеляційної інстанції докази з ІНФОРМАЦІЯ_5 не підтвердили видання мобілізаційного припису 25.02.2022 відносно ОСОБА_1 .

Окрім того, судом не встановлено доказів направлення ІНФОРМАЦІЯ_4 особової справи позивача у Військову частину НОМЕР_1 за період з 25.02.2022 по 14.12.2022 та відповідно отримання таких документів останньою.

Таким чином, запис у військовому квитку позивача про вручення 25.02.2022 мобілізаційного припису (а.с. 24 том 1), без іншого документального обов`язкового оформлення позивача у порядку визначеному нормативно-правовими актами (записи про призов по мобілізації і направлення до місця служби із гербовою печаткою; включення до іменного списку команди; відображення відомостей про призов по мобілізації у особовій справі офіцера запасу із направленням справи до місця несення служби; наказу про включення про особового складу військової частини) не може свідчити про призов на військову службу по мобілізації позивача, як офіцера запасу.

Посилання апеляційної скарги позивача на безлад у військовій частині та територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, та їх неспроможність справитись із потоком людей, не спростовують відсутності будь-яких належних доказів для підтвердження призову позивача на військову службу.

Крім того, повістка являється лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи про необхідність її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, форма якої визначена Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921, та не має обов`язкового наслідку початку проходження військової служби (пункт 32 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22).

Водночас, будь-якими іншими документальними доказами не підтверджено проходження позивачем військової служби у спірний період у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема:

- довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 1345 (а.с. 76, том 2) підтверджено, що громадянин ОСОБА_1 , 1964 року народження, у період з 25.02.2022 по 14.12.2022 не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та не перебував на обліку служб забезпечення, у зв`язку з чим на котловому та польовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 не перебував, заробітну плату, засоби індивідуального захисту, зброю та боєприпаси та інші види забезпечення не отримував;

- довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2023 № 2579 (а.с. 74, том 2) засвідчено, що витяги з наказу командира військової частини щодо зарахування в списки частини ОСОБА_1 та виплати йому грошового забезпечення та додаткових винагород не надходили, відповідно грошове забезпечення та додаткова винагорода не нараховувалася та не виплачувалася;

- доповідною запискою Військової частини НОМЕР_2 за наслідками проведення службової перевірки зафіксовано, що перевіркою службової документації, облікових справ, реєстраційних журналів та наказів групи персоналу, стройової частини, групи логістики, служби РАО військової частини НОМЕР_1 представникам комісії не вдалось встановити документальні відомості про прийняття на військову службу, проходження служби, звільнення військовослужбовців, видачу зброї, речове чи котлове забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з їх відсутністю.

Необхідно зауважити, що позивач не заперечував в ході розгляду справи, що не отримував зброї, речового, котлового та грошового забезпечення від Військової частини НОМЕР_1 або Військової частини НОМЕР_2 .

Стосовно посилання у документах, складених ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку із зверненням позивача щодо неправомірності дій командування військової частини НОМЕР_1 (повідомленні про кримінальне правопорушення від 03.09.2022, листі, адресованому позивачу, від 14.09.2022 № 2456, поданні командиру Військової частини НОМЕР_2 ), на те, що позивач був залучений до несення служб у наряді, поставлений на харчове та речове забезпечення за рахунок військової частини НОМЕР_1 , то колегія суддів акцентує увагу на тому, що вказані посилання не підтверджено документально.

Вказане підтверджується також листом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18.09.2023 № 3957 (а.с. 81 том 2), яким на запит командира Військової частини НОМЕР_2 повідомлено, що документом, на підставі якого було зроблено висновки та подано повідомлення про ознаки в діях командування військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 426-1 КК України, була довідка за Ф-5 від 01.03.2022 за № 106 на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана останнім під час проведення перевірки ІНФОРМАЦІЯ_6 . Інших облікових документів, які підтверджували б факт проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , під час перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 не виявлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним розпочато проходження військової служби за мобілізацією з 25.02.2022, виходячи з запису у військовому квитку позивача про вручення 25.02.2022 мобілізаційного припису (а.с. 24 том 1) та наявність "повістки на відправку" (а.с. 8, том 1), колегія суддів вважає недостатніми, оскільки останні не є такими, що підтверджують факт початку проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо посилання апеляційної скарги позивача на довідку за формою 5 від 01.03.2022 № 106 (а.с. 9 том 1), як на підставу підтвердження проходженням ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , то колегія суддів його вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Так, зі змісту довідки за формою 5 від 01.03.2022 № 106 (а.с. 9 том 1) неможливо встановити дату початку проходження військової служби ОСОБА_1 , а отже довідка в силу вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не засвідчує початок проходження позивачем військової служби.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що достовірність видання вказаної довідки ставиться під сумнів особами, допитаними в суді першої інстанції в якості свідків, зокрема, ОСОБА_7 (а.с. 171 том 1; 39 том 2) заперечив належність йому підпису на вказаній довідці, а ОСОБА_8 (а.с.172 том 1; 49 том 2), який з 24.02.2022 по 03.02.2023 обіймав посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , і зберігав печатку військової частини та за відсутності командира мав право підписувати довідки, також заперечив належність йому відповідного підпису.

У свою чергу, за матеріалами службової перевірки (а.с.148-155 том 1), проведеної Військовою частиною НОМЕР_2 , було встановлено відсутність примірника довідки Форми 5, виданої на ім`я ОСОБА_1 , у Військовій частині НОМЕР_1 .

Спростовуючи обставину посвідчення та реєстрації довідки за формою 5 від 01.03.2022 № 106 (а.с. 9 том 1) відповідачем-1 також було надано до суду копії Журналу реєстрації вихідних документів Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 84-86 том 1), який міститься запис про видачу 01.03.2022 документа за вих. № 106 на прізвище ОСОБА_13 , а також копію довідки № 106 від 01.03.2022 (а.с. 83 том 1) виданої Військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_15 . За даними витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 39 (а.с. 224 том 1) ОСОБА_15 призначений на посаду старшого розвідника першого розвідувального взводу Військової частини НОМЕР_1 з 24.02.2022.

Таким чином, у Військовій частині НОМЕР_1 відсутнє документальне підтвердження реєстрації та видачі довідки за формою 5 від 01.03.2022 № 106 (а.с. 9 том 1) саме ОСОБА_1 .

Щодо доводів позивача про допис ініціалів біля прізвища " ОСОБА_13 " у Журналі реєстрації вихідних документів Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 84-86 том 1), колегія суддів зауважує, що навіть за умови виправлення даних в журналі, це не спростовує обставини видачі солдату ОСОБА_15 відповідної довідки, як особі, що дійсно проходила службу на посаді старшого розвідника першого розвідувального взводу у Військовій частині НОМЕР_1 , про що існують відповідні докази.

За приведених обставин, колегія суддів зазначає, що наявна в матеріалах справи довідка Військової частини НОМЕР_1 форми 5 від 01.03.2022 № 106 на ім`я позивача, не може вважатися достовірним та належним доказом для підтвердження факту проходження позивачем військової служби у спірний період у Військовій частині НОМЕР_1 .

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що ним з 25.02.2022 по 14.12.2022 виконувалися обов`язки військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , оскільки він постійно залучався до несення служби в наряді та виконання обов`язків із захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, колегія суддів вважає недостатніми для встановлення факту виконання позивачем обов`язків військової служби.

Так, у відповідності до вимог частини четвертої статті 24 Закону № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, а саме:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Однак, в ході розгляду справи не встановлено ознак виконання позивачем обов`язків військової служби згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-XII, зокрема, перебування позивача на території Військової частини НОМЕР_1 або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком.

Також в ході розгляду справи колегією суддів встановлено, що фактом виконання обов`язків військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач вважав будівництво блокпосту та інших захисних споруд, а після його будівництва - контроль транспортних засобів, який полягав у передачі інформації про транспортні засоби військовослужбовцям на найближчому блокпосту. Крім того, позивач посилався на те, що він організовував людей для будівництва блокпосту, харчування для них у кафе поряд.

Між тим, перебування позивача поза військовою частиною та організація блокпосту з виконанням вищенаведених дій, не доводить виконання позивачем обов`язків військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , оскільки такі обов`язки не були визначені йому саме у зв`язку із призначенням на посаду у військовій частині у відповідності до функціональних обов`язків такої посади, а також не було визначено наказом відповідного командира (начальника) про направлення позивача у відповідне місце перебування.

Таким чином, аналізуючи наведені позивачем обставини, суд апеляційної інстанції зазначає на тому, що в матеріалах справи відсутні докази призначення позивача на посаду військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 та покладення на позивача його безпосереднім керівництвом будь-яких функціональних обов`язків, адже відсутні будь-які накази чи інші документи Військової частини НОМЕР_1 про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та відповідно виконання позивачем обов`язків військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 25.02.2022 по 14.12.2022.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 , який з 24.02.2022 по 28.09.2022 обіймав посаду начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_1 (а.с. 216 217 том 1) блокпост на Розсошенцях, на якому перебував позивач це хаотично збудований блокпост, наказу його будувати не було, і лише надалі його зайняли військові.

Крім того, вказаний свідок, а також інші свідки - ОСОБА_7 (з лютого 2022 року по 19.02.2023 обіймав посаду командира Військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_8 (з 24.02.2022 по 03.02.2023 обіймав посаду начальника штабу першого заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 (з 24.02.2022 обіймає посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_1 ), повідомили, що не пам`ятають позивача, хоча за функціональними обов`язками і зважаючи на належність позивача до осіб офіцерського складу, мали його знати. Присутність на оперативних нарадах свідками також не підтверджено.

Докази залучення позивача до несення нарядів або навчальних стрільб відсутні.

Так, відповідно до пунктів 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби, у редакції, чинній на час спірних правовідносин), кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Пунктами 28-30 Статуту внутрішньої служби передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно з пунктом 32 Статуту внутрішньої служби за своїми військовими званнями начальниками є, зокрема, військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В ході розгляду справи позивачем не надано жодних доказів покладення на нього службових обов`язків з виконання певних завдань, доручених йому за посадою, як і виконання конкретних наказів начальників або навпаки самостійного віддання наказів підлеглим, військовослужбовцям молодшого сержантського і старшинського складу Військової частини НОМЕР_1 та військовослужбовцям рядового складу.

Слід також зазначити, що у відповідності до додаткових пояснень командира Військової частини НОМЕР_1 , які надійшли до суду апеляційної інстанції 04.11.2024 встановлено, що згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 виставлено систему блокпостів, один із яких був на південно-західній околиці села Розсошенці. Чергування на згаданому блокпосту Військова частина НОМЕР_1 здійснювала до 12.03.2022, надалі там чергував особовий склад військової частини НОМЕР_6 . Стосовно законності блокпосту, який нібито будував позивача Військовій частині НОМЕР_1 невідомо, так як керівником оборони міста Полтава з 13.03.2022 призначено начальника ПОТЦК та СП, а військова частина НОМЕР_2 з підпорядкованими військовими частинами, в тому числі Військова частина НОМЕР_1 , вибула на виконання бойових (спеціальних) завдань на кордоні з Сумською та Харківською областями.

Отже, починаючи з 12.03.2022 Військова частина НОМЕР_1 не здійснювала чергування на вказаному блокпосту.

Водночас, колегія суддів акцентує увагу на тому, що позивачем не заперечувалось, що перебування його на блокпосту у Розсошенцях взагалі тривало до травня 2022 року.

Відтак, твердження апеляційної скарги позивача про виконання обов`язків військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 25.02.2022 до 14.12.2022 не підтверджено матеріалами справи.

При цьому, доводячи виконання обов`язків військової служби в апеляційній скарзі позивач посилається на свідчення показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_3 , який був допитаний в якості свідка в суді першої інстанції, повідомив про те, що на 2-3 день війни (25.02.2022 26.02.2022) побачив, що облаштовується блокпост, підійшов до ОСОБА_1 , як старшого, та запропонував допомогу, надалі і до 20-х чисел березня 2022 року допомагав у будівництві блокпосту, продовольчому забезпеченні осіб, які перебували на блокпосту, контролі автомобілів. Зі слів свідка, військовий одяг і зброя йому не видавались, на блокпосту стояв у цивільному одязі, на стрільби не їздив, від ОСОБА_1 отримував інформацію про певні транспортні засоби, про які повідомлялось на пост, де стояли представники тероборони та ЗСУ, самостійно транспортні засоби не затримували.

ОСОБА_4 допитаний в якості свідка в суді першої інстанції зазначив, що має дружні відносини з ОСОБА_1 протягом 6 років і у перші дні війни зателефонував останньому, після чого приєднався до нього в районі зупинки « ОСОБА_6 », допомагаючи будувати блокпост, на якому пробув лише 4-5 днів, при цьому капітаном Дебекою йому видано довідку за формою 5. Свідок також вказав, що повістку не отримував, військовослужбовцем не був, військовий одяг і зброя йому не видавались, на блокпосту стояв у цивільному одязі, на стрільби не їздив.

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_5 дав показання про те, що познайомився із позивачем на початку війни і приблизно півтора місяця допомагав на блокпосту, будуючи захисні споруди, перебуваючи там з початку і до кінця комендантської години, при цьому ОСОБА_1 казав що і кому робити. Також свідок зазначив, що повістку не отримував, є обмежено придатним до військової служби, військовий одяг і зброя йому не видавались, харчувався вдома або у кафе, перебуваючи на блокпосту, вважав, що робить корисну справу.

Аналізуючи приведені покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку, що приведені даними особами обставини щодо їх перебування на блокпості одночасно із позивачем, не дають підстави для висновку про здійснення позивачем саме обов`язків військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , яка передбачає розпорядок (режим), підпорядкованість, дисципліну, облік тощо, врегульовані нормами чинного законодавства.

Виходячи з викладених обставин, позивач у розумінні частини 4 статті 24 Закону № 2232-XII не може бути визнаний таким, що виконував обов`язки військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , у період з 25.02.2022 по 14.12.2022.

Твердження апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не проаналізовано свідчення осіб, які разом з позивачем були на блокпості в період з 25.02.2022 по травень 2022 року, колегія суддів вважає безпідставними, адже в оскаржуваному рішенні наведено оцінку не лише перебуванню позивача на блокпості, а й іншим обставинам, які могли б вказувати на відсутності будь-якого документального підтвердження початку проходження позивачем військової служби.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні докази направлення позивача територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 , зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , виконання позивачем обов`язків військової служби, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі наказу, що підтверджує перебування ОСОБА_1 , 1964 року народження, на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.02.2022 до 14.12.2022.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи результат апеляційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/3430/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 13.11.2024