Справа № 160/20684/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не завляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 31 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 13.03.2024 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;
- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.03.2024 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), чинного на момент подання рапорту.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . В березні 2024 року позивач подав рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ) через сімейні обставини наявність батька, інваліда ІІ групи. Однак, відповідач жодного рішення за поданим рапортом не прийняв. Вважаючи допущену відповідачем бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
08 серпня 2024 року від відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про неможливість подати докази у встановлені судом строки.
13 серпня від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - військової частини НОМЕР_2 надійшли пояснення щодо дій командира військової частини НОМЕР_2 стосовно розгляду рапорту позивача на звільнення. Зокрема, в поясненнях зазначено, що стройовою частиною отримано та зареєстровано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, про що зроблено відповідну відмітку на рапорті та передано його на розгляд командира військової частини НОМЕР_2 . Після розгляду зазначеного рапорту командиром військової частини НОМЕР_2 відділенням персоналу штабу військової частини підготовлено документи на звільнення позивача з військової служби та передано до служби пенсоналу військової частини НОМЕР_1 , яка уповноважена приймати рішення про звільнення з військової служби військовослужбовців, які мають фоіцерське звання «старший лейтенант».
16.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачем не надано документів та доказів на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 , батька позивача. Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби. Також, відповідач просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем було розглянуто та прийнято рішення щодо відмови позивачу у його звільненні з військової служби, про що повідомлено позивача у відповіді на адвокатський запит.
26 серпня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач спростовує доводи позивача про розгляд його рапорту про звільнення з військової служби. Вказує, що вищевказана відповідь була адресована його представнику, але аж ніяк не позивачу, а тому вважає, що рішення щодо розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби прийнято не було.
26 серпня 2024 року від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що ним було розглянуто та прийнято рішення за поданим позивачем рапортом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 вересня 2024 року відмовлено у задовленні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_3
З 11.12.2023 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді ординатора лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 .
10.07.2024 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника командира медичної роти військової частини НОМЕР_2 .
13 березня 2024 року позивачем подано командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт по команді про звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ) у зв`язку з наявністю батька ОСОБА_2 , інваліда ІІ групи.
Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 29.08.1987.
До рапорту від 13.03.2023 року позивач додав пакет документів: копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 29.08.1987, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №774364 від 29.02.2024 ОСОБА_2 , копію паспорта ОСОБА_2 , батька позивача.
Судом встановлено, що командир військової частини НОМЕР_2 листом від 18.03.2024 №1553/2826 надіслав подання про звільнення з військової служби у запас старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 .
У зв`язку із неотриманням рішення за поданим рапортом позивач через свого представника звернувся до військової частини НОМЕР_2 із адвокатським запитом від 20.05.2024 №20/05/2024 з проханням надати інформацію про результати розгляду рапорту вх.№4758 від 13.03.2024, поданого ординатором лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 про звільнення у запас через сімейні обставини.
Командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 листом від 23.05.2024 вих.№1553/5271 повідомив, що до військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт про звільнення з військової служби старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 (від 13.03.2024 №4758). За результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби, командиром військової частини НОМЕР_2 листом від 18.03.2024 №1553/2826 надіслано подання про звільнення з військової служби у запас старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо звільнення військовослужбовця відповідно до чинного законодавства. До військової частини НОМЕР_2 не надходила інформація стосовно прийнятого рішення щодо звільнення з військової служби старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1
04 червня 2024 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом за вих.№04/06/2024 з проханням надати інформацію про результати розгляду подання про звільнення з військової служби у запас старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , викладеного у листі від 18.03.2024 №1553/2826. Також, в адвокатському запиті представник позивача просив надати інформацію про результати розгляду рапорту вх.№4758 від 13.03.2024р., поданого ординатором лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 про звільнення у запас через сімейні обставини та прийняте за результатом розгляду рішення.
20.06.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 генералом майором ОСОБА_5 надано відповідь на адвокатський запит від 04.06.2024, з тексту якої вбачається, що за результатом опрацювання документів станом на 17.06.2024 командиром позитивного рішення не прийнято.
Не погоджуючись з допущеною відповідачем бездіяльністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормативно-правове регулювання тут і далі застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( надалі Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.6 ст.2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до частини третьої якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .
Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).
Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина є наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Також, позивачем до рапорту про звільнення надано свідоцтво про народження НОМЕР_5 згідно якого вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є батьком позивача ОСОБА_1
Відтак, на момент подачі рапорту на звільнення з військової служби в березні 2024 року позивач мав право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Суд не приймає до уваги зазначені відповідачем у відзиві доводи про те, що позивачем разом з рапортом не надано доказів на підтвердження відсутності інших членів сім`ї, які мають змогу здійснювати постійний догляд за батьком позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, з огляду на таке.
Так, підпункт «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не містив в якості підстави для звільнення з військової служби за наявності одного із батьків із числа осіб з інвалідністю вимоги щодо підтвердження обставин відсутності інших членів сім`ї, які мають змогу здійснювати постійний догляд за батьком позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Натомість, у відзиві відповідач помилково посилається на підпункт «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX (надалі Закон України №3633-IX), який набрав чинності 18.05.2024 в той час як спірні правовідносини виникли в березні 2024 року.
Відмовляючи у застосуванні до спірних правовідносин підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 в редакції Закону України від 11.04.2024 №3633-IX суд керується статтею 58 Конституції України, яка визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд також погоджується з позицією позивача про те, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №820/5348/17.
Щодо допущеної відповідачем бездіяльності, яка виразилася у нездійсненні розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі Положення №1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗСУ від 31.01.2024 №40 (надалі Інструкція №40), документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Відтак, рапорт на звільнення повинен був бути розглянутий відповідачем протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається той рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Позивачем 13.03.2024 подано рапорт командуванню військової частини НОМЕР_2 , де позивач безпосередньо проходить військову службу.
За результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби, командиром військової частини НОМЕР_2 листом від 18.03.2024 №1553/2826 надіслано подання про звільнення з військової служби у запас старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо звільнення військовослужбовця відповідно до чинного законодавства.
У зв`язку із неотриманням рішення за поданим рапортом 04 червня 2024 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом за вих.№04/06/2024 з проханням надати інформацію про результати розгляду подання про звільнення з військової служби у запас старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , викладеного у листі від 18.03.2024 №1553/2826. Також, в адвокатському запиті представник позивача просив надати інформацію про результати розгляду рапорту вх.№4758 від 13.03.2024р., поданого ординатором лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 про звільнення у запас через сімейні обставини та прийняте за результатом розгляду рішення.
20.06.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 генералом майором ОСОБА_5 надано відповідь на адвокатський запит від 04.06.2024, з тексту якої вбачається, що за результатом опрацювання документів станом на 17.06.2024 командиром позитивного рішення не прийнято.
Відтак, військовою частиною НОМЕР_1 поданий позивачем рапорт не було розглянуто протягом тридцяти днів та рішення за результатами розгляду не прийнято.
Розглядаючи довід відповідача про те, що в його діях була відсутня бездіяльність щодо розгляду рапорту, адже письмова відповідь на цей рапорт була надана 20.06.2024 на адвокатський запит від 04.06.2024, суд зазначає про таке.
За загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається той рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином.
Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Крім того, лист був адресований представнику позивача в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не за наслідками розгляду рапорту в порядку, визначеному Інструкцією №40.
Крім того, суд враховує, що необхідність звернення представника позивача до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом викликана вже допущеною відповідачем бездіяльністю щодо нерозгляду рапорту, а так само внаслідок неприйняття жодного рішення за поданим позивачем рапортом.
Відтак, під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини допущеної відповідачем бездіяльності в частині нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Враховуючи вище викладене, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у нерозгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, є протиправною.
Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку наявності правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд вказує про таке.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частин 1-2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також, порушені права позивача підлягають захисту у спосіб зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.03.2024 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинного на момент подання рапорту.
Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.
У зв`язку з задоволенням позовний вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. необхідно стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_7 ), третя особа, яка не завляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повінстю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 13.03.2024 про звільнення його з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.03.2024 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, чинного на момент подання рапорту в березні 2024 року, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) 2422,40 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_7 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон