Справа № 240/16092/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/16092/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби з 01 січня 2016 року відповідач не виплачував позивачу індексацію. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 240/10198/19 відповідач виплатив належну позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 40 538,27 грн 30 жовтня 2020 року, однак без виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-ІІІ).

Ухвалою cуду від 02 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи провадити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав. Подав відзив на позовну заяву, у якому, насамперед зауважує на відсутності бюджетного фінансування виплати додаткових витрат на компенсаційні виплати, що є предметом заявленого позову. По суті позовних вимог зазначає про те, що компенсація втрати частини доходів може бути обчислена лише з нарахованої особі до виплати суми, яка не була виплачена у встановлені законодавством строки.

Окрім того, відповідач вважає пропущеним строк звернення з позовом у цій справі, оскільки позивач звільнений з військової служби 18 жовтня 2018 року, а відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/10198/19 індексація грошового забезпечення виплачена позивачу 30 жовтня 2020 року. Відтак, на думку відповідача, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 30 жовтня 2020 року, однак звернувся до суду з позовом у серпні 2024 року, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

З таких підстав просить суд позовну заяву залишити без задоволення.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в подальшому перейменовано в ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 18 жовтня 2018 року № 221 позивач виключений зі списків особового складу з 18 жовтня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 240/10198/19 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 18 жовтня 2018 року, без зміни базового місяця (місяця підвищення) для нарахування індексації в січні 2016 року.

Судове рішення у справі № 240/10198/19 набрало законної сили 16 грудня 2019 року.

На виконання зазначеного судового рішення 30 жовтня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснив виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 40 538,27 грн, що сторонами не заперечується та підтверджується доказами в матеріалах справи.

Розмір указаної виплаченої суми підтверджено довідкою-розрахунком індексації, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 240/10198/19.

Оскільки питання дотримання строку звернення до суду підлягає вирішенню до переходу до розгляду справи по суті, надаючи оцінку доводам відповідача у відзиві на позовну заяву щодо пропуску строку звернення до суду у цій справі, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 08 травня 2024 року у справі № 600/4133/22-а.

Визначаючись щодо строку звернення до адміністративного суду з позовом у цій категорії спорів Верховний Суд виходив з того, що спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення стосується заробітної плати військовослужбовця. Роблячи висновки щодо процесуального строку звернення до суду Верховний Суд враховував те, норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу й таким спеціальним строком у такому спорі є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. За відсутності врегульованості строку звернення з позовом у справах про стягнення належної заробітної плати у частині п`ятій статті 122 КАС України, спеціальною нормою застосовною у цій категорії спорів є положення статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). Згідно з офіційним тлумаченням частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, наданим Конституційним Судом України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, до 19 липня 2022 року звернення до суду у таких справах не обмежувалося будь-яким строком.

Оскільки як на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби (18 жовтня 2018 року), так і на момент виплати заборгованості індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 18 жовтня 2018 року (30 жовтня 2020 року), частина друга статті 233 КзПП України діяла в редакції, за якою звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувалось будь-яким строком (до змін згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), відсутні підстави для висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам по суті спору суд зазначає про таке.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною третьою цієї ж статті Закону № 2011-XII передбачено індексацію грошового забезпечення відповідно до закону.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-III.

Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону № 2050-III у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Своєю чергою, індексація грошового забезпечення, зокрема, є компенсаторною складовою заробітної плати (грошового забезпечення), на чому наголошував Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013.

Аналіз наведених норм Закону № 2050-ІІІ дає підстави вважати, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Суд зазначає, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Такий підхід до розуміння зазначених норм права сформульовано Верховним Судом у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20 та підтримано й натепер, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2024 року у справі № 420/2598/24, висновки у якій є релевантними у цій справі.

Тому суд визнає безпідставними доводи відповідача про попереднє нарахування відповідної суми (індексації) для цілей виплати компенсації втрати частини доходів.

Необґрунтованими суд вважає й доводи відповідача щодо невизначення фінансування додаткових витрат на компенсацію у видатковій частині бюджету, адже Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України" вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч статті 77 КАС України відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки у межах спірних у цій справі правовідносин. Натомість вимоги позивача ґрунтуються на матеріальному законі.

Ураховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відтак вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходу на суму несвоєчасно виплаченої індексації з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 30 жовтня 2020 року суд визнає обґрунтованими.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі положень частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем у цій справі сплачено судовий збір в загальній сумі 1211,20 грн згідно з платіжною інструкцією від 22 серпня 2024 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 08 травня 2024 року у справі № 600/4133/22-а, згідно з яким спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Враховуючи, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1211,20 грн розцінюється як надмірно сплачена та не підлягає розподілу за правилами статті 139 КАС України.

Водночас, відповідно до статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" надмірно сплачені суми судового збору можуть бути повернуті судом на підставі відповідного клопотання позивача.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

14.11.24