Справа № 140/5523/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/5523/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач, ГУДПС у Волинській області ) про визнання протиправними та скасування рішення від 12.02.2024 № , податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2024 № Ф-, податкових повідомлень-рішень від 12.02.2024 №, № , № , № , № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2022, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2022 із врахуванням вимог п.102.1. п.102.3 ст.102 ПК України, за результатами якої складено акт №21272/03-20-24-07/ від 14.02.2023.

На думку позивача, відповідач безпідставно нарахував податкові зобов`язання, невірно оцінивши господарську діяльність позивача. Оскаржувані рішення та вимогу позивач вважає необґрунтованими та протиправними, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України. Вказує на те, що здійснив розрахунок та сплату своїх податкових зобов`язань з податку на доходи, військового збору, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску у чіткій відповідності до чинних норм податкового законодавства. Всі понесені ним витрати, які задекларовані у податкових деклараціях, підтверджуються документально.

Також вказує на правильність відображення ним податкових зобов`язань з ПДВ за період з 2017 по 2022 роки та неврахування відповідачем при проведенні перевірки специфіки господарської діяльності та технологічних карт, дані продажу товару через РРО, що в свою чергу призвело до розбіжностей в залишках товару. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (т. 1 а.с. 233).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (т. 1 а.с. 236-240). В обґрунтування своєї позиції вказав, що за наслідками проведеної перевірки складено акт №21272/03-20-24-07/ від 14.02.2023. У висновках якого встановлено порушення позивачем вимог ПК України в частині правильності визначення та сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору та ЄСВ за 2017-2019, визначення податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2017 року, грудень 2018 року, грудень 2021 року та грудень 2022 року та не реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, по яких реалізовано ТМЦ на суму ПДВ 923102 грн. Зазначає, що приймаючи оскаржувані рішення, вимогу по сплаті ЄСВ ГУ ДПС у Волинській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача, з підстав наведених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі (т. 2 а.с. 11-16).

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 17.11.2023 по 07.12.2023 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2022 та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2022, із врахуванням вимог п.102.1. п.102.3 ст.102 ПК України. За результатами якої складено акт №21272/03-20-24-07/ від 14.02.2023 (т. 1 а.с. 15-42), яким встановлено такі порушення:

- п.44.1 ст.44, п.176.1 «а» ст.176, п. 177.2, п.п. 177.4.1, ст. 177 ПK України, a саме: занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 160514,19 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 45907,63 грн. та за 2018 рік на суму 30726,64 грн.; за 2019 рік на суму 83879,92 грн.

- п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір нa загальну суму 13376,18 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 3825,64 грн., за 2018 рік на суму 2560,55 грн.; за 2019 рік на суму 6989,99 грн.

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч.5 ст.8, ч.2.3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування", п.п.3 п.5 Розділу IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Мінфіну України №449 від 20.04.2015 року, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 193324,20 грн., а саме: за 2017 рік на суму 50109,40 грн., за 2018 рік на суму 34694,89 грн.; за 2019 рік на суму 102519,91 грн.

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 "г" ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 ПK України, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з ПДB, що сплачується до державного періоду на суму 894724 грн., в тому числі за грудень 2017 на суму ПДВ 2869 грн, грудень 2018 на суму ПДВ 7755 грн., грудень 2021 на суму ПДВ 7730, грудень 2022 на суму ПДВ 876370 грн., та зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду показника рядка 21 на суму 28378 грн., а саме за грудень 2017 на суму 399, за грудень 2018 на суму 231 грн. за грудень 2019 на суму 27720 грн, за грудень 2021 на суму 28 грн.

- п. 120-1.1, 120-1.2 ст. 120-1, п.201.1. п.201.7 ст.201 ПК України, a caме: не виписані та не зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, по яких реалізовано ТМЦ на суму ПДВ 923102 грн.

ФОП ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки.

За наслідками розгляду заперечення ГУ ДПС у Волинській області листом від 06.02.2024 №346/12/03-20-24-07-20 повідомило позивача про залишення висновків акту перевірки в силі (а.с.51-54).

На підставі акту перевірки, 12.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області прийняті, зокрема, податкові повідомлення-рішення:

-рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким до позивача штрафну санкцію на суму 86410,11 грн. ( а.с.43);

- податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- по ЄСВ на суму 193324,20 грн. ( а.с.43 зворот-44);

№ , яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДB на суму 28 378 грн. ( а.с.44 зворот- 45);

- № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДB на загальну суму 984196,40 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 894724,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 89472,40 грн ( а.с.45 зворот -46);

- яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку нa доходи фізичних осіб на загальну суму 176565,60 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 160514,19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 16051,41 грн (а.с.47-48);

- , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 14730,78 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 13376,18 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1337,60 грн (а.с.48 зворот -49);

- , яким застосовано штраф за відсутність складання та реєстрації податкових накладних в сумі 3040 грн ( а.с.50).

He погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою позивачем подано скарги до ДПС України.

Рішеннями ДПC України від 30.04.2024 № 12453/6/99-00-06-02-01-06 (т. 1 а.с.67-68), № 12455/6/99-00-06-02-01-06 (т.1 а.с.69 зворот- 70) "Про результати розгляду скарги", від 22.04.2024 №11672/6/99-00-06-01-03-06 (т.1 а.с.72-73), №11664/6/99-00-06-01-03-06 (т.1 а.с.75-76), №11668/6/99-00-06-01-03-06 (т. 1 а.с.78-80), №11663/6/99-00-06-01-03-06 (т. 1 а.с.81 зворот -83), №11667 /99-00-06-01-03-06 (т.1 а.с.85-87) податкові повідомлення-рішення від 12.02.2024 , рішення про застосування штрафних санкцій та податкова вимоги залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Позивач не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пунктів 77.1, 77.2, 77.4 статті 74 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, щодо висновків документальної перевірки, які слугували підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та які зводяться до встановлення порушень позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 176.1 «а» статті 176, пункту 177.2, підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПK України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Підпунктами 164.1.1-164.1.3 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 176.1 статті 176 даного Кодексу визначено, що платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, окрім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється за правилами, визначеними статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до підпункту 174.1-174.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

-177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Отже, положення пункту 177.4 статті 177 ПК України прямо пов`язують витрати із безпосереднім отриманням доходу. Таким чином, для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом. При цьому, зазначені у вказаній правовій нормі види витрат умовно можна віднести до категорій: прямі матеріальні витрати, на оплату праці, на сплату ЄСВ, інші витрати (загальновиробничі, адміністративні тощо).

Прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

Тобто, визначальною ознакою для можливості формування позивачем витрат за кожний окремий рік є наявність закінченого циклу господарських правовідносин, які починаються з моменту придбання товару для виготовлення кінцевого продукту та закінчуються фактом його реалізації в цьому ж році.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до даних податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік позивачем було задекларовано наступні показники: сума одержаного доходу 1861270,35 грн; вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 429868,96 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 507079,92 грн та інші витрати 880035,87 грн. Задекларована сума чистого оподатковуваного доходу 44 28560 грн (а.с. 27-30, т.2).

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік позивачем було задекларовано наступні показники: сума одержаного доходу 2363477,27 грн; вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 412783,93 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 659041,79 грн та інші витрати 1235022,26 грн. Задекларована сума чистого оподатковуваного доходу 56 629,29 грн (а.с. 180 зворот-183, т.1).

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік позивачем було задекларовано наступні показники: сума одержаного доходу 7482889,30 грн; вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 1856159,16 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 1259888,84 грн та інші витрати 4279956,47 грн. Задекларована сума чистого оподатковуваного доходу 86884,83 грн (а.с. 184-186, т.1).

Із вказаних декларацій вбачається, що за ці періоди 2017-2019 років ОСОБА_1 включалися витрати на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції 429868,96 грн, 412783,93 грн та 1856159,16 грн.

Однак, як вбачається із аналізу податкових та видаткових накладних на придбання та реалізацію товару з урахуванням наданих технологічних карт, інформації щодо номенклатури та ціни товару, залишків ТМЦ, дебіторсько-кредиторської заборгованості, було встановлено, що позивачем фактично ТМЦ, що реалізовані у звітному періоді становлять: за 2017 рік -174826,55 грн, за 2018 рік - 242080,40 грн., за 2019 рік - 1390159,58 грн.

Тобто, ОСОБА_1 включено до складу валових витрат вартість ТМЦ, які не були реалізовані за 2017 рік - 255042,41 грн., за 2018 рік - 170703,53 грн та за 2019 рік - 465999,58 грн.

При цьому позивачем ні у позовній заяві, ні у долучених документах не ставиться під сумнів факт не реалізації ним всіх придбаних ТЦК у звітних періодах та наявність залишків нереалізованих в його господарській діяльності товарів.

Виходячи із змісту вищевказаних норм законодавства та фактичних обставин суд констатує, що у даному випадку ТМЦ, які придбані суб`єктом господарювання для здійснення господарської діяльності та не були ним реалізовані не можуть бути включені до витрат звітного періоду.

Таким чином, беручи до уваги досліджені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 у 2017-2019 роках в порушення вимог чинного законодавства протиправно було включено до документально підтверджених витрат господарської діяльності звітних періодів придбані ним та нереалізовані ТЦМ на суму 891745,52 грн, що в свою чергу призвело до їх завищення.

Вказане порушення призвело до заниження чистого доходу на загальну суму 891745,52 грн. за 2017-2019 роки та відповідно заниження податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 160514,19 грн.

Відтак, висновки акту перевірки в цій частині про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 176.1 «а» статті 176, пункту 177.2, підпункту 177.4.1 статті 177 ПK України суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам та відповідно, прийняте ГУ ДПС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку нa доходи фізичних осіб на загальну суму 176565,60 грн є правомірним.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що ним у відповідності до вимог чинного законодавства сформовано витрати у звітних періодах, позаяк як вже зазначав суд вище, такі витрати в силу наведених норм можуть бути підтверджені після їх реалізації та використання товарів в господарській діяльності, а не по факту придбання їх для використання.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.02.2024 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 14730,78 грн №, суд приходить до таких висновків.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до ПК України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Так, з врахуванням вищевказаних норм законодавства військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017-2019 роки, і на основі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 14730,78 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 13376,18 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1337,60 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про заниження позивачем чистого доходу на загальну суму 891745,52 грн за 2017-2019 роки та відповідно заниження податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 160514,19 грн, то є правомірним також донарахування позивачу суми військового збору на суму доходу за цей період - 13376,18 грн.

Отже, враховуючи вищевказане в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування ППР від 12.02.2024 № слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Пунктом 1 частини 1 статті 7 цього Закону визначено, що єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

Згідно з частиною 5 статті 8 даного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Як вбачається із частинами 2-3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів у зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 3 розділу ІІІ «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частинами 2-4 статті 25 даного Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до частини 11 статті 25 цього Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

Оскільки, при вирішенні даного спору суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 за період 2017-2019 років було занижено суми оподаткованого доходу, що в свою чергу потягнуло за собою заниження бази нарахованого єдиного внеску за ці періоди у розмірі 193324,2 грн, то в силу положень вищевказаних нормативних актів є правомірним рішення відповідача від 12.02.2024 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого внеску в сумі 86410,11 грн. та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.02.2024 на суму 193324,20 грн.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДB, що сплачується до державного бюджету на суму ПДВ 894724 грн, в тому числі за грудень 2017 року на суму ПДВ 2869 грн, грудень 2018 року на суму ПДВ 7755 грн, грудень 2021 року на суму ПДВ 7730, грудень 2022 року на суму ПДВ 876370 грн, та зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду показника рядка 21 на суму 28378 грн, а саме за грудень 2017 року на суму 399, за грудень 2018 року на суму 231 грн, за грудень 2019 року на суму 27720 грн, за грудень 2021 року на суму 28 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 даного кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Як вбачається із підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Абзацами 6-7, 10 пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підпунктами 200.1, 200.2 статті 200 даного Кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається із акту перевірки за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 платником задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 4229215 грн.

Під час проведення перевірки позивачем були надані залишки ТМЦ (бакалійної групи), що обліковуються на складах підприємця станами на 14.02.2017, 31.12.2017 - 31.12.2022 відповідно. Також ним протягом 2022 року виписувались податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН.

Контролюючим органом в ході перевірки було встановлено розбіжність в залишках товару за 2017 рік на суму ПДВ 3268 грн, за 2018 рік на суму ПДВ 7986 грн за 2019 рік на суму ПДВ 27720 грн за 2021 рік на суму ПДВ 7758 грн.

Тобто, позивачем в перевіряємому періоді не відображено в обсягах реалізованої продукції та відсутні в залишках ТМЦ на суму ПДВ 46732 грн., що потягнуло за собою заниження податкових зобов`язань на цю суму у зазначеному періоді.

Суд погоджуються із таким висновком контролюючого органу, оскільки він ґрунтується на досліджених в ході перевірки документах, а саме аналізу податкових та видаткових накладних на придбання та реалізацію товару, з урахуванням наданих технологічних карт на виготовлення коктейлів, інформації щодо номенклатури та ціни товару (з Системи обліку даних РРО) та з врахуванням зареєстрованих підприємцем податкових накладних компенсуючого ПДВ.

При цьому, позивачем належних та допустимих доказів, які б спростовували ці висновки ні під час перевірки, ні під час судового розгляду справи, подано не було.

Також суд звертає увагу на те, що позивач посилається у своїх доводах на те, що у зв`язку із специфікою діяльності закладів громадського харчування технологічні карти можуть змінюватися, що в свою чергу викликає заміну одного товару на інший.

Однак, з долучених до справи документів не вбачається, що така заміна товарів під час виготовлення коктейлів позивачем здійснювалась та придбані товари в них використовувались.

Не спростовують твердження відповідача про зазначені в акті порушення і долучені до справи ОСОБА_1 опис розбіжностей (т.1 а.с.220-223) та витяг з даних РРО (т. 1 а.с.151-180).

Щодо правовідносин ОСОБА_1 з ТзОВ «Вісленд», суд зазначає наступне.

Станом на 31.12.2022 позивачем надано суму залишку ТЦМ бакалійної групи товарів на суму 5240218,52 грн, в тому числі ПДВ 876369,75 грн.

Згідно акту інвентаризації від 27.11.2023 №1 вбачається, що товари даної групи в 2023 році не реалізовувались.

Як вбачається із договору відповідального зберігання №1 від 03.01.2022 вищевказані ТМЦ передані на зберігання ТзОВ «Вісленд», зареєстрованого в Луганській області м. Рубіжне. Склад товариства на якому зберігалися товари, розташований в м. Сєверодонецьку.

Дані ТМЦ ТзОВ «Вісленд» в перевіряємому періоді згідно руху коштів не оплачувались, дебіторська заборгованість по даному договору відсутня.

Під час проведення перевірки, контролюючому органу було пред`явлено подорожній лист Серії 03-СП №4891030 та додаток до шляхового листа, ТНТ від 09.01.2022, з яких вбачається, що позивачем самостійно на автомобілі марки «AUDI Q8» здійснено перевезення товару вагою 39,3 т на суму 5240218,52 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (з змінами та доповненнями, далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до статті 4 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами першою - третьою статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З аналізу наведеного слідує, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Проаналізувавши наведене, зміст укладеного договору та суть здійсненої господарської операції, яким чином здійснювалося перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи документи свідчать про нереальність даної господарської операції та не свідчать про їх фактичне виконання.

Зокрема, про таке свідчить відсутність вчинення такої господарської операції щодо зберігання товарів, необхідних для ведення його господарської діяльності поза межами її здійснення, а фактично в іншій частині країни, що фактично не було здійснено оплату по даному договору, що в свою чергу свідчить про відсутність руху торів та коштів.

Крім того, суд звертає увагу, що виходячи із додатку 1 до договору відповідального зберігання (т.1 а.с.202 зворот та 208) та кількість товарів (по об`єму та вазі) не могла бути доставлена позивачем до місця фактичного зберігання автомобілем марки «AUDI Q8».

Таким чином, вказані документи не є належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення та відповідно не можуть підтверджувати факт передачі товарів на відповідальне зберігання ТзОВ «Вінсленд» та їх транспортування ОСОБА_1 на склад 09.01.2022 в м. Сєверодонецьк.

Враховуючи вказане, позивачем не підтверджено залишки ТМЦ на загальну суму 5240218,52 грн, в тому числі ПДВ 876370 грн.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що наявними у нього первинними документами підтверджується здійснення даної господарської операції, оскільки як вже зазначалось вище, формальне складання первинних документів без фактичного здійснення господарської операції, якщо такої операції не було, такі документи не можуть бути використані для ведення податкового обліку навіть за наявності в них всіх реквізитів.

При цьому суд не бере до уваги долучений до справи договір на транспортне обслуговування від 12.01.2022 №12/01-22, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , ТТН Р4 від 15.01.2022, акт приймання-передачі товару від 16.01.2022 (т.1 а.с.208-217), оскільки вказані документи не були надані ним при проведенні перевірки.

Крім того, надані документи суперечать тим документам, які самим же позивачем були надані під час проведення перевірки та свідчать про перевезення даного вантажу ним особисто 09.01.2022.

Отже, враховуючи вказане суд погоджується із висновками контролюючого органу про нереальність здійсненої господарської операції між позивачем та ТзОВ «Вінсленд», що в свою чергу потягнуло за собою заниженням суми ПДВ за грудень 2022 року на суму 876370 грн.

Відтак, суд вважає, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки, не підтверджено реальності здійснення господарських операцій щодо взаємовідносин з ТЗОВ «Вісленд», а висновки податкового органу про порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 "г" ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 ПK України знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому є правомірними ППР від 12.02.2024 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДB на суму 28 378 грн та № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДB на загальну суму 984196,40 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 894724,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 89472,40 грн.

Оскільки судом визнано правомірними висновки відповідача про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 "г" статті 198, пункту 199.1 статті 199, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПK України, тому правомірним є застосування до позивача штрафу за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкових накладних на суму ПДВ 923102 грн. за період 2017-2022 років на підставі статті 120-1 ПК України, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2407, яким застосовано штраф в сумі 3040 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного рішення від 12.02.2024 № , податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2024 № Ф- та податкових повідомлень-рішень від 12.02.2024 №, № , № , № , № , а відтак, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк