Справа № 240/9143/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/9143/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувіання рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №52 від 11.04.2024 про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити їй з 03.04.2024 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування прозову вказує, що звернулась до відповідача із заявою про призначення спірної пенсії 03.04.2024, тобто після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.09.2019 N 2-р/2019, то відповідач повинен був застосовувати положення пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХП в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, незалежно від віку. Однак, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 14.05.2024 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 10.07.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позивач 03.04.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пунктів 2-1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Управлінням за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 11.04.2024 № 52 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017. Зазначає, що за результатами розгляду документів до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи відповідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 17.07.1985 по 18.08.1985, оскільки наявне виправлення в номері наказу на звільнення. Відповідач зазначає, що загальний страховий стаж 37 років 02 місяці 08 днів, в тому числі вислуга років станом на 11.10.2017 становить 26 років 01 місяць 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Дії Управління вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 15.07.2024. У відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач пропустив строк на подачу відзиву на позовну заяву, а причини, що були вказані через що відзив й було подано з таким суттєвим запізнення, вважаємо неповажними. Зазначає також, що відповідач не надіслав відзив позивачу та не подав до суду докази направлення відзиву. Представник позивача вказує, що з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України №2-р/2019 від 04.06.2019, відновлено право Позивачки на призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Як вже зазначалось вище, Відповідач у оскаржуваному Рішенні вказав, що на момент звернення Позивачки із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII спеціальний стаж останньої складав 26 років 1 місяць 25 днів. При цьому, повторно наголошуємо увагу Суду, що обчислення спеціального стажу Відповідачем було здійснено станом на 11.10.2017, без врахування рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 N 2-р/2019. Зазначає також, що виправлення дати звільнення у записі про підтвердження трудового стажу № 2, але вказаний стаж взагалі не зараховується до спеціального стажу. Позивач не посилався на цей запис як при складанні позовної заяви так і при підтвердженні спеціального трудового стажу, який дає право на пільгову пенсію. Просить позов задовольнити.

До суду 10.07.2024 надійшло клопотання відповідача про залучення другого відповідача.

Ухвалою від 22 липня 2024 року постановлено залучити Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м.Одеса,65107, ) до участі у справі №240/9143/24, як другого відповідача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов до суду 08.10.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позивач 18.06.1969 року народження, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-IІХ (далі - Закон №1788-IІХ). Зазначає, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017 то спеціальний стаж Позивача станом на зазначену дату повинен становити 26 років 6 місяців. Страховий стаж Позивача становить 37 років 02 місяця 08 днів, а стаж за вислугою років станом на 11.10.20217 складає 26 років 01 місяць 25 днів із необхідних 26 років 6 місяців. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України та не мало законних підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058, а тому позовна вимога Позивача щодо визнання протиправним та скасування Рішення від 11.04.2024 № 52 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, є безпідставною та не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 15.10.2024 (вх. №56819/24 від 16.10.2024). Заперечуючи викладені у відзиві аргументи відповідача, представник позивача зазначила, що з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України №2-р/2019 від 04.06.2019, відновлено право Позивачки на призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Вважає оскаржуване рішення протиправним та просить позов задовольнити. Окрім того, представник позивача зазначила, що відповідач пропустив строк на подачу відзиву на позовну заяву

У період із 01.07.2014 по 19.07.2024, із 19.08.2024 по 02.09.2024 та із 17.10.2024 по 31.10.2024, головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 03 квітня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсій за вислугу років.

Розглянувши, за принципом екстериторіальності, заяви ОСОБА_1 від 03 квітня 2024 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 11.04.2024 №52 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні вказано: "Вік заявника 54 роки.

Страховий стаж становить 37 років 02 місяця 08 днів.

Спеціальний стаж відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами згідно із Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій станом на 11.10.2017 становить - 26 років 01 місяць 25 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви.

До страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 з 17.07.1985 по 18.08.1985, оскільки наявне виправлення в номері наказу на звільнення.

Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристику, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637.

До спеціального стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Працює.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 19.06.2029.

Враховуючи вище викладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017-26 років 6 місяців."

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує її права та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XI) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно статті 7 Закону № 1788-XI звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-XI право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XI (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон №213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XI), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону №1788-XI.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Враховуючи викладене, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 03.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідачем враховано період з 16.08.1991 по 30.11.2007 та із 02.12.2007 по 10.10.2017, всього 26 років 01 місяць 25 днів.

У зазначені періоди позивач працювала в закладах освіти на посадах: вихователя, у дошкільному навчальному закладі, вчителя у школі, директора школи

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1999 №909 (далі - Перелік №909).

У розділі 1 «Освіта» цього Переліку №909 визначено, що робота на посадах вчителя, вихователя, директора, дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стаж роботи позивача має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За матеріалами справи станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача за вислугу років як працівника охорони здоров`я становить більше 25 років та є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд звертає увагу, що відсутність необхідного спеціального стажу було єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Враховуючи вищевказане, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.04.2024 №76 є протиправним та не необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 03.04.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 03 квітня 2024 року

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422, 40 грн, тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Однак, як вбачається зі змісту прохальної частин позову, позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру та похідну від неї, що свідчить на користь висновку про внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 1211,20 грн.

Решта суми сплаченого судового збору, що становить 1211,20 грн (2422,40 грн - 1211,20 грн) може бути повернена у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Однак, позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач не виконає рішення суду або буде ухилятися від його виконання.

Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир,. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.04.2024 №76

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області з 03 квітня 2024 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

12.11.24