Справа № 640/14118/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишина О.М., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

14.11.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України (далі - Казначейство, відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду про стягнення коштів з державного бюджету шляхом їх безспірного списання на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року за виконавчим листом, виданим 30 вересня 2020 року Саксаганським районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області у справі № 214/2502/16-ц;

- стягнути з Казначейства на користь позивача 3% річних у розмірі 10 462, 42 грн, інфляційні нарахування у розмірі 40 616, 19 грн та пені 45 638, 89 грн, що всього в сумі складає 96 717, 50 грн;

- стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 201 000, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виконання рішення суду про стягнення коштів з державного бюджету шляхом їх безспірного списання на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року за відповідним виконавчим листом, який було надіслано Казначейству.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Казначейства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року по справі № 214-2502/16-ц вирішено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000, 00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року по справі № 214-2502/16-ц змінено Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на послуги поштового та кур`єрського зв`язку, та роздруківку матеріалів у розмірі 2 304, 00 грн.

Постановою Верховного суду від 12 лютого 2020 року по справі № 214-2502/16-ц справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року по справі № 214-2502/16-ц було постановлено стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби на користь Позивача моральну шкоду в сумі 1 000 000, 00 грн та витрати на послуги поштового та кур`єрського зв`язку та роздруківку матеріалів, у розмірі 2 304, 97 грн.

На виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року по справі № 214-2502/16-ц 30 вересня 2020 року було видано виконавчий лист, з якими позивач звернувся до Казначейства.

08 жовтня 2020 року до Казначейства ОСОБА_1 надіслала заяву на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 214-2502/16-ц разом із пакетом документів, яка зареєстрована у Казначействі 12 жовтня 2020 року за вх. № К-11-3675.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі та по тексту - Порядок №845).

Відповідно до пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Зміст зазначеного пункту кореспондується із положеннями абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Пунктом 35 Порядку №845 визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. (пункт 36 Порядку №845).

Відповідно до пункту 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно з пунктом 39 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/2502/16-ц, надійшов на адресу казначейської служби та знаходився на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 з 11.12.2020.

Відповідачем надсилалися до Міністерства фінансів України, зокрема, листами від 19.02.2021 №5-05-1-05/4004, 19.03.2021 №5-05-05/5910, 12.04.2021 №5-05-1-05/7746 пропозиції щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України».

На листи Казначейства щодо збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 Міністерством фінансів України надавались відповіді, в яких зазначено, що «питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, листом від 05 листопада 2020 року № 5-08-08/19712 Казначейство направило документи до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі також - Головне управління) для здійснення заходів передбачених пунктами 35-40 Порядку.

На виконання пункту 36 Порядку Головним управлінням 11 листопада 2020 року направлено запит до Дніпропетровської обласної прокуратури щодо наявності підстав для зупинення безспірного списання коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 37 Порядку 11 грудня 2020 року до Казначейства надійшов пакет документів від Головного управління, який зареєстрований за № 08-73988.

Отже, відповідачем направлялися листи до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, до Міністерства фінансів України листи із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030, що свідчить про відсутність бездіяльності з боку відповідача.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 17.11.2021 у справі №120/4766/21-а, правовідносини в якій є подібними, та які (висновки) правомірно були враховані судом першої інстанції.

Як зазначено відповідачем, на час розгляду даної справи у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 обліковується виконавчих документів на загальну суму близько 89,5 млн. грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа позивача.

За змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цим Законом закріплені гарантії щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, в яких боржниками є державні органи, державні підприємства, установи, організації, а також юридичні особи, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства.

Механізм виконання рішень, на які поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» регламентований пунктами 33, 47-52 Порядку.

Водночас, позивачем пред`явлено до Казначейства на виконання виконавчий лист по справі № 214/2505/16-ц про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн та 2 304, 97 грн витрати на послуги поштового та кур`єрського зв`язку та роздруківку матеріалів.

Тому судом першої інстанції було вірно визначено, що механізм виконання даного виконавчого документу регламентований пунктами 35 - 40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо застосування до даних правовідносин пунктів 50 та 51 Порядку, зокрема, щодо необхідності застосування механізму нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» є помилковими, адже боржником є Державний бюджет України, а не державний орган.

Як було вірно визначено судом першої інстанції, даний виконавчий документ виконується за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 за черговістю надходження на виконання рішень суду (пункти 35-40 Порядку).

При цьому, положення Порядку не передбачають строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з державного бюджету.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави.

Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України).

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави.

Обов`язок держави відшкодувати шкоду виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через Казначейство, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Казначейства у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Казначейства у виконанні таких судових рішень.

У даному випадку також йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету і кошти, які стягнув суд - шкода.

Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Крім того, виконання судових рішень й обох описаних ситуаціях відбувається за різними механізмами, а отже правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 24 жовтня 2024 року у справі № 120/4764/21-а, від 30 квітня 2020 року у справі № 804/2076/17.

Крім того, оскільки за змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цим Законом закріплені гарантії щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, в яких боржниками є державні органи, державні підприємства, установи, організації, а також юридичні особи, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства, доводи позивача щодо застосування цього Закону є безпідставними.

Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі № 804/2076/17 визначена наступна правова позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи …

… Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку № 845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення».

З огляду на всевищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що здійснення Казначейством заходів по здійсненню погашення заборгованості за судовим рішенням у межах повноважень, визначених законом свідчить про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Казначейства.

Інші вимоги позивача також не підлягають задоволенню з огляду на відсутність бездіяльності відповідача та їх передчасність.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина