Справа № 140/8866/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8866/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі -, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання 3 роки станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з 28 квітня 2024 року - з часу виникнення права на призначення пенсії за віком.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 09 липня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Рішенням ГУ ПФУ у Київській області їй відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років, оскільки не враховано період навчання з 01 вересня 1987 року по 27 червня 1992 року у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки.

ОСОБА_1 не погоджується з такими діями відповідача й зазначила, що наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи дає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ та свідчить про проживання (роботу) у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж трьох років станом на 01 січня 1993 року. При цьому вказала, періоди її навчання на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (м. Луцьк), лише доводять те, що вона навчалася, а не проживала там та зауважила, що проживала у зоні гарантованого добровільного відселення у канікулярний період (більше восьми місяців) під час навчання у вищому навчальному закладі.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.29-31). В обґрунтування цієї позиції вказав, що умовою для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку є факт постійного проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом визначеного законом часу - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Довідкою від 25 червня 2024 року №3556 підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 у місті Камінь-Каширський Волинської області з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року (01 рік 04 місяці 01 день) та з 07 серпня 1992 року по 01 січня 1993 року (00 років 04 місяці 24 дні). Відтак не підтверджено період проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 роки.

Відповідач вважає, що позивач не підтвердила право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону №796-XII, а тому його рішення є законним, а підстави для його скасування - відсутні.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.35-40). В обґрунтування цієї позиції вказав, що довідкою Камінь-Каширської міської ради від 25 червня 2024 року №3556 підтверджено період реєстрації позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (місто Камінь-Каширський Волинської області) у період з 06 лютого 1976 року по 27 серпня 1987 року та з 07 серпня 1992 року по даний час. Однак у період з 01 вересня 1987 року по 27 червня 1992 року ОСОБА_1 навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, який знаходиться поза зоною гарантованого добровільного відселення. Поряд з тим обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є фактичне проживання/робота (а не реєстрація) у зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року не менше трьох років, а позивачем доказів на підтвердження вказаних умов не надано, тому відсутні підстави щодо застосування положень статті 55 Закону №796-XII.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с.45-47).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого від 16 липня 2024 року №48 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, оскільки не підтверджено проживання у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки до 01 січня1993 року. Період роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю до 01 січня 1993 року становить 1 рік 8 місяців 26 днів (з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року, з 07 серпня 1992 року по 31 грудня 1992 року). Одночасно зазначено, що страховий стаж становить 29 років 3 місяці 14 днів (а.с.19-20).

Листом від 19 липня 2024 року №0300-0207-8/42727 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняте рішення (а.с.18).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону від 09 березня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Постанова №106).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 27 червня 2024 року замість посвідчення було видано довідку №2558 як потерпілій від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.9).

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність самого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки таке посвідчення не дозволяє встановити фактичні періоди проживання/роботи особи на території радіоактивного забруднення.

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 16 липня 2024 року №48 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано непідтвердження проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року (станом на 01 січня 1993 року - 1 рік 8 місяців 26 днів).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ позивач пенсійному органу надала, зокрема, довідку Волинської обласної адміністрації від 27 червня 2024 року №2558 (а.с.9), довідку Камінь-Каширської міської ради від 25 червня 2024 року №3556 (а.с.10), диплом серії НОМЕР_1 (а.с.11), архівну довідку від 11 червня 2024 року №03-25/01/1624 (а.с.12-13), свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.15), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.14), що підтверджено розпискою-повідомленням від 09 липня 2024 року (а.с.46).

Довідкою Камінь-Каширської міської ради від 25 червня 2024 року №3556 підтверджується факт реєстрації та постійного проживання ОСОБА_1 у місті Камінь-Каширський з 06 лютого 1976 року по 27 серпня 1987 року та з 07 серпня 1992 року по даний час (а.с. 10).

ГУ ПФУ у Київській області обчислений період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить 1 рік 8 місяців 26 днів (з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року, з 07 серпня 1992 року по 31 грудня 1992 року); загальний підтверджений період роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю становить 33 роки 2 місяці 21 день.

Тобто, довідкою Камінь-Каширської міської ради від 25 червня 2024 року №3556 підтверджено період проживання у місті Камінь-Каширський - в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року тривалістю 1 рік 8 місяців 26 днів.

Разом з тим, з приписів статті 55 Закону №796-ХІІ слідує, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості; зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, для отримання права на пільгу призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та стажу (при умові проживання з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року не менше 3 років) суд має встановити факт проживання особи з 26 квітня1986 року по 31 липня 1986 року у зоні гарантованого добровільного відселення (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 3 роки) та встановити період проживання з 26 квітня 1986 року і далі (що дає право на застосування розрахунку 1 рік за 2 роки проживання/роботи).

Встановлення таких обставин є обов`язковим, оскільки запроваджена законодавцем пільга застосовується за визначеною структурою та послідовністю за умови проживання з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення (тобто у період найбільш наближений до моменту аварії, що був особливо шкідливим та небезпечним для здоров`я) особа має право на зменшення пенсійного віку відразу на 3 роки, а далі кожні наступні 2 роки проживання дають право зменшувати пенсійний вік ще на 1 рік, але такий можна зменшити не більше, ніж на 6 років (максимальна межа зменшення пенсійного віку).

Період навчання позивачки з 01 вересня 1987 року по 27 червня 1992 року у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки на денній формі навчання відповідачем 1 до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано.

В матеріалах справи наявна архівна довідка Волинського національного університету імені Лесі Українки від 11 червня 2024 року №03-25/03/1624 про те, що ОСОБА_1 наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 24 серпня 1987 року №59-С зарахована до складу студентів першого курсу денної форми навчання філологічного факультету, а наказом ректора від 27 червня 1992 року №47-С та рішенням Державної екзаменаційної комісії їй присвоєно кваліфікацію вчителя з видачею диплома встановленого зразка (а.с.12). Ця довідка містить інформацію про періоди проходження позивачем практики, а також періоди літніх та зимових канікул.

Проте, такі періоди не можуть бути враховані до періоду, що підтверджує факт постійного проживання / роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення, позаяк не підтверджені відповідними документами, як того вимагають приписи підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

Надаючи правову оцінку доводам ГУ ПФУ у Київській області щодо відсутності у ОСОБА_1 необхідного періоду проживання станом на 01 січня 1993 року (не менше трьох років), суд враховує, що у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно з яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

З приводу доводів позивача про те, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (довідка) надає їй безумовне право на зменшення пенсійного віку, то суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Верховний Суд у постановах від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років (у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років), то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов переконання про відмову у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку з 28 квітня 2024 року.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, місто Київ, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 22933548), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ідентифікаційний код 13358826) про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк