Справа № 400/3200/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3200/24

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

повний текст судового рішення

складено 21.08.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФ) та просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №38 від 22 березня 2024 року;

- зобов`язати ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 23.05.2007 по 22.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 02.02.2008 по 30.11.2009, з 01.01.2010 по 30.04.2010;

- зобов`язати ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 14 березня 2024 року та провести відповідні виплати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 38 від 22 березня 2024 року.

Зобов`язано ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 23.05.2007 по 22.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 02.02.2008 по 30.11.2009, з 01.01.2010 по 30.04.2010.

В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 14 березня 2024 року та провести відповідні виплати відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2024 року позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ГУ«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

22.03.2024 року ГУПФ за принципом екстериторіальності прийнято рішення №38 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

За наданими для призначення пенсії документами встановлено, що страховий стаж позивачки склав 27 років 7 місяців 21 день.

До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 23.05.2007 по 22.11.2004, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 02.02.2008 по 30.11.2009, з 01.01.2010 по 30.04.2010, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в оскарженій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що частково відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законом №1058-IV.

Так, Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-VI передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.58 Закону №1058-VI пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питання призначення (перерахунку) пенсії.

Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до функціональних обов`язків суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, в межах даної справи судом було надано оцінку підставам не зарахування пенсійним органом спірних періодів роботи та зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 23.05.2007 по 22.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 02.02.2008 по 30.11.2009, з 01.01.2010 по 30.04.2010. При цьому, у цій частині позовних вимог пенсійним органом рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Тобто, право позивачки на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу є встановленим.

Однак, як вже зазначалося вище, суд, в даному випадку не може функціонально підмінити пенсійний орган в питанні дослідження правильності, повноти та достатності наданих для призначення пенсії документів та прийняття певного рішення за результатом такого дослідження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку належним та достатнім способом захисту права позивачки є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду щодо страхового стажу ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню у відповідній частині.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 14 березня 2024 року та провести відповідні виплати скасувати.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук