Справа № 440/6083/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р. Справа № 440/6083/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 440/6083/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.12.2023 №52 про відмову у призначенні йому пенсії за віком;

- зобов`язати ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території РФ з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 05.04.1988 по 21.09.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 20.08.1980 та призначити пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 18.10.2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.12.2023 №52.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 25.12.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 05.04.1988 по 21.09.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1980.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що періоди роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 не зараховано до страхового стажу, оскільки відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах. Періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, з 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 не зараховано до трудового стажу, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Період роботи 05.04.1988 по 21.09.1988 неможливо зарахувати до трудового стажу, оскільки зарахування стажу роботи за вказаний період можливе лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій було складено довідку від 01.11.2023 №75-01-11/161-К. Цей період роботи неможливо зарахувати, так як відомості про перейменування підприємства не значаться.

Позивач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 АС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25.12.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як свідчать відомості паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 28.09.2009 Гадяцьким РВ ГУМВС України в Полтавській області уродженець с. Зарічне Борисівського району Білгородської області, у віці 60 років звернувся до пенсійного органу через Гадяцьке ОУПФ із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви, окрім документів, що посвідчують особу, такі документи:

- довідку про реєстрацію місця проживання особи від 28.11.2018 №08-06/1299 (зворот а.с. 47);

- атестат №26 від 26.04.1991 про закінчення ПТУ №29 Білгородської області за професією водій кат. С" слюсар, присвоєно кваліфікацію "слюсар IV розряду" (а.с. 45);

- трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 від 20.08.1980 (а.с. 56-62);

- військовий квиток серії НОМЕР_3 від 16.10.1981 (а.с.46);

- довідки про роботу та перейменування підприємства, видані ПрАТ "Бурякогосподарство" від 04.09.2023 №355, №356 (а.с. 47, зворот а.с. 48);

- архівні довідки, видані адміністрацією Борисівського району Білгородської області від 01.11.2023 №75-01-11/153-к, №75-01-11/154-к, №75-01-11/155-к, №75-01-11/156-к, №75-01-11/157-к, №75-01-11/158-к, №75-01-11/159-к, №75-01-11/160-к, №75-01-11/161-к (а.с. 41 - зворот а.с. 45).

За висновком пенсійного органу, необхідний страховий стаж становить 30 років, тоді як страховий стаж заявника становить 24 роки 3 місяці 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 20.08.1980 РОС №0184847:

- період роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 неможливо врахувати, оскільки відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах, тому для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу, чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві та надати історичну довідку про перейменування або реорганізацію підприємства.

Не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994, з 14.11.1995 по 21.06.1996, 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами вищезазначеної трудової книжки, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31.12.1991.

Довідку від 01.11.2023 №75-01-11/161-К, виданої Архівом Борисівського району Білгородської області, Росія про період роботи з 05.04.1988 по 21.09.1988 неможливо взяти до уваги, оскільки з 19.06.2023 для України припинено Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим зарахування стажу роботи за вищезазначений період можливо у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961.

Цей період роботи в трудовій книжці неможливо врахувати, оскільки відомості про перейменування цього підприємства не значаться.

Не враховуємо період навчання з 01.09.1990 по 26.04.1991 згідно атестату від 26.04.1991 №26, оскільки цей період перетинається з періодом роботи в колгоспі.

У зв`язку з цим рішенням ГУПФ в Запорізькій області (за екстериторіальністю) від 28.12.2023 №52 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи (а.с. 55).

Позивач, посилаючись на обставини того, що факт припинення участі рф в Угоді, так само як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, не є підставою для відмови в обчисленні його стажу роботи, який набутий до ухвалення вказаних рішень, а також на факт підтвердження періодів роботи записами трудової книжки, звернувся до суду з цим позовом за захистом порушеного права на призначення пенсії за віком.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

У статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин правомірності рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Так, однією з підстав для відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 слугував висновок відповідача про невключення до страхового стажу періоду роботи у колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1981, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, оскільки відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діє окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах. Тому для зарахування вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу необхідна додаткова інформація чи перебувала особа членом колгоспу, чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в колективному господарстві та надати історичну довідку про перейменування або реорганізацію підприємства.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі також Основні положення).

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 5, п. 6 Основних положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Таким чином, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

В ході вивчення справи судом встановлено, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 20.08.1980 (а.с. 56-60), крім іншого, містить наступні записи:

у розділі "Членство в колгоспі":

1. - 01.07.1980 прийнятий в члени колгоспу імені Леніна Борисівського району Білгородської області;

2. - 05.07.1986 вибув із членів колгоспу у зв`язку з переходом на іншу роботу;

5. - 24.09.1986 прийнятий в члени колгоспу імені Леніна Борисівського району Білгородської області;

6. - 12.03.1988 вибув із членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання;

у розділі "Відомості про роботу":

1. - 01.07.1980 прийнятий механізатором 2-ї виробничої дільниці Колгоспу імені Леніна;

2. - 25.10.1981 звільнений у зв`язку з призовом в ОСОБА_2 ;

3. - Служба в лавах Радянської Армії з 31.10.1981 по 29.10.1983;

4. - 20.12.1983 прийнятий механізатором 2-ї виробничої дільниці Колгоспу імені Леніна;

5. - 05.07.1986 звільнений за ст. 31 КЗпП РРФСР;

6. - 24.09.1986 прийнятий на роботу механізатором Колгоспу імені Леніна;

7. - 12.03.1988 звільнений за ст. 31 КЗпП РРФСР;

10. - Колгосп імені Леніна Борисівського району Білгородської області. Прийнятий на роботу механізатором;

11. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

12. - 27.01.993 запис за №11 вважати недійсним;

13. - 04.04.1990 переведений водієм;

14. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою.

Також трудова книжка колгоспника серії РОС від 20.08.1980 №0184847 містить відомості про трудову участь позивача у громадському господарстві, внесені на підставі особових рахунків колгоспу, а саме: з 1980 року - 1988 рік:

- 1980 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 119);

- 1981 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 217);

- 1982 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі не встановлено, служба в рядах Радянської армії);

- 1983 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі 5, служба в рядах Радянської армії);

- 1984 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 337);

- 1985 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 334);

- 1986 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 328);

- 1987 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 280; виконання річного мінімуму трудової участі 298);

- 1988 рік (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не встановлено; виконання річного мінімуму трудової участі 48).

З огляду на з`ясовані обставини документального відображення трудової діяльності позивача у записах трудової книжки, суд зважаючи на те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а трудова книжка колгоспника, що оформлена на ім`я позивача, містить інформацію про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьований час в колгоспі за спірні періоди, констатує висновок про те, що необхідність надання додаткової інформації чи перебувала особа членом колгоспу та чи виконувала встановлений мінімум трудової участі у колективному господарстві, як того вимагає відповідач, не може визнаватися судом законною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача. Оскільки трудова книжка колгоспника серія НОМЕР_1 від 20.08.1980 містить записи про періоди роботи позивача в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1991, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993, то, на переконання суду, це є достатнім для зарахування вказаних періодів до загального страхового стажу позивача.

Стосовно покликань відповідача про необхідність надання історичної довідки про перейменування або реорганізацію підприємства, суд звертає увагу на таке.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу до трудової книжки та інші документи покладений на роботодавця. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу покладається на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 13 Основних положень).

З огляду на наведене, суд відкидає як безпідставні доводи відповідача на необхідність надання довідки про перейменування або реорганізацію підприємства, оскільки працівник не може нести відповідальність за невірне оформлення трудової книжки і такі недоліки не повинні бути перешкодою працівнику у повному обчисленні його страхового стажу.

Отже, періоди роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 25.10.1991, з 20.12.1983 по 05.07.1986, з 24.09.1986 по 12.03.1988, з 25.01.1989 по 27.01.1993 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Іншою підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 слугував висновок відповідача щодо не зарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 27.01.1993, з 01.02.1993 по 11.10.1994. з 14.11.1995 по 21.06.1996, 20.06.1997 по 01.07.1998, з 15.01.1999 по 01.08.1999, з 01.08.1999 по 11.07.2000 згідно із записами трудової книжки, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується дише по 31.12.1991.

Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень відповідача, суд із записів досліджуваної трудової книжки колгоспника встановив, що у спірний період ОСОБА_1 працював:

10. - Колгосп імені Леніна Борисівського району Білгородської області. Прийнятий на роботу механізатором;

11. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

12. - 27.01.993 запис за №11 вважати недійсним;

13. - 04.04.1990 переведений водієм;

14. - 27.01.1993 звільнений згідно з поданою заявою;

15. - 01.02.1993 прийнятий водієм на а-ль КАЗ-608;

15. - 10.02.1994 МДРСП Борисівське перейменоване в Т. "Рокада";

16. - 11.10.1994 звільнений з роботи за власним бажанням;

17. - 14.11.1995 прийнятий водієм Стригунівської амбулаторії на 0,5 ставки Борисівської ЦРЛ;

18. - 21.06.1996 звільнений за ст. 31 КЗпП РФ за власним бажанням;

19. - 22.06.1997 прийнятий на посаду шофер ЦГП "Асканія";

20. - 01.07.1998 звільнений за власним бажанням;

21. - 15.01.1999 прийнятий на ТОВ "Ведилено" водієм;

22. - 01.08.1999 звільнений у зв`язку з переведенням до ПП "Матчина В.В.";

23. - 01.08.1999 прийнятий на ПП "Матчина В.В." водієм;

24. - 11.07.2000 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 31 КЗпП РФ.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як слідує з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами його трудової книжки.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоч російська федерація припинила участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року однак у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що усі періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять, тому відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні спірних періодів, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 по справі № 440/6083/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко