Справа № 160/29834/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, відповідача 3 - П`ятихатської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
08 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, відповідача 3 - П`ятихатської міської ради, в якій позивач просить:
- зобов`язати Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради знищити всю інформацію про ОСОБА_1 і його РНОКПП починаючи від 14-11-2006 по 08-11-2024;
- зобов`язати П`ятихатську міську раду знищити всю інформацію про ОСОБА_1 і його РНОКПП починаючи від 14-11-2006 по 08-11-2024;
- зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області знищити всю інформацію про ОСОБА_1 і його РНОКПП починаючи від 14-11-2006 по 08-11-2024;
- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 305 918, 5 гривень на відшкодування моральної шкоди;
- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 821 гривня 20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди;
- стягнути з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради за рахунок коштів Місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 4 244 734,8 гривні на відшкодування моральної шкоди;
- стягнути з П`ятихатської міської ради за рахунок коштів Місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 1 061 183,7 гривні на відшкодування моральної шкоди;
- стягнути з П`ятихатської міської ради за рахунок коштів Місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 691 гривня 20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди;
- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі, встановленому експертною установою, попередньо 20 000 гривень;
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії:
Суд розглянувши заяву про забезпечення позову зазначає наступне.
Частиною 1 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що законодавець встановив наступні підстави винесення ухвали про забезпечення позову у справі, а саме: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.
Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Водночас, ч. 2 ст. 151 КАС України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Таким чином, забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Отже, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно певної сторони у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення позову можливе виключно за наявності вказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.
Разом з цим, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Доводів, які б вказували на неможливість виконання судового рішення в майбутньому, якщо його буде прийнято на користь позивача, останнім не наведено та з матеріалів справи не вбачається.
При цьому, заявником не вказано, що рішення про опис майна у податкову заставу мало/має негативний вплив на позивача, в чому саме полягають негативні наслідки та/або інші обставини, які б у сукупності і окремо свідчили про наявність реальної загрози правам та інтересам особи та настання важких наслідків, які ускладнять виконання рішення по суті спору у майбутньому.
Тобто, необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена лише протиправністю оскаржуваного рішення та податкової вимоги.
Суд звертає увагу, що сама лише незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
У свою чергу, суд вважає, що протиправність прийняття оскаржуваного рішення про опис майна та податкової вимоги, які є предметом доказування, мають бути встановлені в ході розгляду даної справи.
Крім того, статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок зупинення вчинення виконавчих дій.
Згідно пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій зокрема у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Таким чином, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій належним захистом є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Поряд з цим, до матеріалів справи не надано жодних доказів щодо пред`явлення податковим органом оскаржуваної вимоги або рішення до примусового виконання.
Суд звертає увагу, що пунктом 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно з п. 88.2 ст. 88 ПК України право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Таким чином, податковий борг може бути погашений як за рахунок грошових коштів так і за рахунок майна платника податків.
Положеннями п.п. 89.1, 89.3 ст. 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Згідно із приписами п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений гл.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 (далі - Інструкція).
Однак, позивачем не надано і доказів того, що податковим органом вчиняються дії щодо примусового стягнення коштів з рахунків позивача, наявності акту опису майна, яке передається у податкову заставу тощо.
Враховуючи вищевикладене, долучені докази не дозволяють дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно з положеннями ст. 150 КАС України, є підставою для забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та не надано на підтвердження цього відповідних доказів.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 152, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, відповідача 3 - П`ятихатської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева