Справа № 240/34963/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/34963/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.02.2024 року, до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про:

- зобов`язання за рахунок бюджетних коштів відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду внаслідок акта, що визнаний неконституційним, за період з травня 2016 року по теперішній час, в розмірі та в межах різниці від сум фактично отриманих пенсійних виплат та присуджених з нарахуванням компенсації від втрати частини доходу, завданою невиплатою пенсії в повному обсязі у відповідності до судового рішення Житомирського районного суду від 12.08.213 року, справа № 278/3497/13-а;

- зобов`язання здійснити обґрунтований розрахунок розміру матеріальної шкоди внаслідок втрати частини присуджених пенсійних платежів, за виключенням фактично нарахованих та виплачених помісячно, починаючи з травня 2016 року, з нарахуванням компенсації від втрати частини доходу в розмірі 3% річних недоотриманої частини пенсії та виплачувати пенсію довічно у відповідності до судового рішення Житомирського районного суду від 12.08.213 року (справа № 278/3497/13-а).

Позивач зазначає, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від12.03.2013 року у справі №278/3497/13-а було зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до вимог Закону України "Про державну службу" у розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді. З травня 2016року Відповідачем виплата пенсії Позивачу проводилася з обмеженням максимального розміру (не більше 10-ти прожиткових мінімумів). Позивач вважає, що з набуттям чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 року (справа №3-132/2018(5462)/17) отримав право на виплату пенсії без будь-яких обмежень.

Ухвалою від 27.02.2024 року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, і зазначає, Позивач з 26.06.2008 року перебуває на пенсійному обліку та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а з 14.02.2012 року Позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зазначає, що на виконання судових рішень у справі № 278/3497/13-а з 25.01.2013 року Позивачу проведено перерахунок пенсії в розмірі 8 940,00 грн., що становить 80% заробітної праці працюючого судді.

Відповідач вважає, що Законами України "Про державний бюджет на 2016рік" та "Про державний бюджет на 2017 рік" було встановлено, що розмір пенсійних виплат не можу перевищувати 10 740,00 грн., а Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік" - 14 350,00 грн., тобто десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У зв`язку з цим, як зазначається у відзиві, пенсія Позивачу з 01.01.2015 року виплачувалася в розмірі 9 490,00 грн., з 01.01.2016 року у розмірі 10740,00 грн., з 01.01.2017 року у розмірі 10 740,00 грн., з 01.01.2018 року у розмірі 11011,20 грн., а з 01.07.2023 року у розмірі 13 560,36 грн. (з урахуванням індексації).

Відповідач вважає відсутніми підстави для відшкодування Позивачу за рахунок бюджетних коштів відповідну матеріальну шкоду внаслідок акта, що визнаний неконституційним, за період з травня 2016 року по теперішній час, в розмірі та в межах різниці від сум фактично отриманих Позивачем пенсійних виплат та присуджених з нарахуванням компенсації від втрати частини доходу, завданою невиплатою пенсії в повному обсязі.

Вважає, що застосування таких обмежень зумовлено вимогами Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон № 3668-VI), в редакції Закону № 911-VIII, та Закону України 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії Позивачу з 01.05.2016 року.

Зазначає також про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн.

У відповіді-спростуванні на відзив Позивач зазначає про безпідставність доводів Відповідача та про наявність у Відповідача обов`язку проводити перерахунок його пенсії з огляду на зміни розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для перерахунку зарплати діючих суддів.

Ухвалою від 07.06.2024 року до участі у справі долучено Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В своїх поясненнях представник Третьої особи, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, проти задоволення позову заперечує і зазначає, що Третя особа, що відноситься до суб`єктів публічного права, не відповідає за зобов`язаннями інших суб`єктів, в тому числі Відповідача та його посадових осіб.

У відповіді на пояснення представника Третьої особи Позивач вважає такі пояснення алогічними і зазначає, що належним способом захисту його порушеного права є застосування механізму щодо безспірного списання коштів державного бюджету за заподіяння шкоди державою, що виникла внаслідок застосування неконституційного акта.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з 26.06.2008 року перебуває на пенсійному обліку та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а з 14.02.2012 року Позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вказані обставини підтверджуються копіями рішень Відповідача (протоколу від 29.09.2008 року та розпорядження від 23.02.2012 року), які долучені до справи за клопотанням Відповідача від 10.10.2024 року та досліджені судом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 року у справі №278/3497/13-а визнано неправомірними дії Відповідача щодо "відмови у здійсненні перерахунку та виплаті Позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з 01.01.2012 року". Вказаним судовим рішенням було "зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок пенсії Позивачу та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 01.01.2012 року, але у розмірі, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у законодавчому порядку" (а.с.6-8).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2013 року у справі №278/3497/13-а виправлено описку в даному судовому рішенні, а саме "86%" змінено на "80%".

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2013 року вказане судове рішення скасовано в частині щодо задоволення позову за період з 01.01.2012року по 24.01.2014року, в решті - судове рішення залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконання вказаних судових рішень Відповідачем згідно розпорядження від 16.01.2014року Позивачу з 25.01.2013року проведено перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді, зазначеній в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 15.01.2013року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що пенсія Позивачу з 01.01.2015 року виплачувалася в розмірі 9 490,00 грн., з 01.01.2016 року у розмірі 10740,00грн., з 01.01.2017 року у розмірі 10 740,00 грн., з 01.01.2018 року у розмірі 11 011,20 грн., а з 01.07.2023 року у розмірі 13 560,36 грн. (з урахуванням індексації).

Суть спірних відносин між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав та обов`язку у Відповідача щодо проведення перерахунку розміру пенсії Позивачу по причині збільшення розміру заробітної плати працюючого судді та проведення виплат пенсії без обмеження їх розмірів десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 року у № 3-132/2018(5462/17) (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) не проведення Відповідачем перерахунку його пенсії у зв`язку із періодичним збільшенням заробітної плати судді та обмеження її виплати десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, є неконституційним і таким, що призвело до завданню йому матеріальних збитків у розмірі не перерахованих та невиплачених в повному обсязі пенсії за спірний період

Такі доводи Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

По-перше, безспірно, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022р. № 3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України „Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII зі змінами.

Разом з тим, Позивач не врахував, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Тобто, на день звернення Позивача з даним позовом та на день розгляду спору зазначена правова норма Закону № 889-VIII не втратила чинності.

По-друге, суд погоджується із доводами Відповідача, що приписом пункту 13 розділу XV „Прикінцеві положення Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), у редакції Закону № 2040-IX від 15.02.2022 підтверджено, що розмір пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723, не переглядається (не перераховується).

Більш того, суд зазначає, що приписи Закону № 1058 та Закону № 889-VIII не наділяють Відповідача обов`язком самостійно, в автоматичному режимі, проводити перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із збільшенням посадових окладів державних службовців ( в даному випадку суддів).

Суд часткового погоджується із доводами Позивача, що аналіз наведених правових норм у рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2022 року у № 3-132/2018(5462/17) (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) беззаперечно свідчить, що складовою алгоритму дій для проведення перерахунку пенсій, призначених у відповідності до положень Закону "Про державну службу" є підвищення заробітної плати державним службовцям на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять державну службу на момент виникнення права на перерахунок.

Разом з тим, такий перерахунок призначених пенсії, в тому числі Позивачу, проводиться виключно за заявою особи, до якої додаються необхідні документи на підтвердження умов, що зумовлюють перерахунок пенсії - довідки відповідного державного органу про розмір зміненої (підвищеної) заробітної плати та її складових.

В ході дослідження судом матеріалів пенсійної справи Позивача, копії якої надано суду Відповідачем, встановлено наявність лише довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 12.08.2011 року та від 15.01.2013 року про складові заробітної плати судді Богунського районного суду м.Житомира. Довідки про складові заробітної плати судді Богунського районного суду м.Житомира за спірний період в матеріалах пенсійної справи Позивача відсутні.

Жодних належних доказів (копій відповідних довідок та відповідних звернень) на підтвердження звернень до Відповідача для проведення відповідних перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати судді Богунського районного суду м.Житомира Позивачем до позову не долучено.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для проведення Відповідачем з травня 2016року перерахунку розміру призначеної Позивачу пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати судді Богунського районного суду м.Житомира.

Тобто, з травня 2016 року Позивачу нарахована та виплачується пенсія у відповідності до Закону України "Про державну службу", на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 року у справі №278/3497/13-а, з урахуванням заробітної плати судді Богунського районного суду м.Житомира, зазначеної в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 15.01.2013року та із врахуванням проведених індексацій, які здійснюються в автоматичному режимі.

Розмір проведених індексацій пенсійних виплат Позивачем в межах даної справи не оскаржується, а тому не є предметом судового розгляду.

Суд враховує, що спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, який виникає внаслідок різного розуміння ними взаємних прав та обов`язків, що перешкоджає їх реалізації, та у якому кожен з учасників захищає свої права.

Разом з тим, між Позивачем та Державною Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протягом спірного періоду (з 01.05.2016року по даний час) відсутні жодні спірні відносини, так як Позивач в установленому порядку не звертався, тобто не ініціював проведення певного перерахунку розміру його пенсійних виплат, зумовленого підвищенням заробітної плати державних службовців ( в даному випадку судді).

Відповідно у Відповідача як територіального органу Пенсійного фонду України був відсутній обов`язок вчиняти певні дії щодо перерахунку пенсії Позивача.

Водночас, предметом спору, який визначив Позивач, є стягнення збитків (матеріальної шкоди), завданої положеннями підпункту 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII за період з 01 травня 2016 року по даний час

Безспірно, згідно з частиною третьою статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Статтею 56 Конституції України регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 3 статті 158 Конституції України закріплено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

В свою чергу, Цивільний кодекс України визначає підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Однак, положення даної статті підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. При цьому у випадках, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним судом України неконституційними та у зв`язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню.

Більш того, згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Як вже зазначалося судом, Позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми пенсійних виплат, які б Позивач отримав в результаті перерахунку призначеної йому пенсії, але в установленому порядку до Відповідача не звертався про такий перерахунок і не подав докази (довідки про збільшений розмір заробітної плати) щодо підстав для такого перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що недоотриманий Позивачем розмір заробітної плати не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки особи, яка завдавала шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Крім того, відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і, як наслідок, не передбачає покладання обов`язку на відповідача, у зв`язку з відсутністю цивільного правопорушення.

Рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційного Суду України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Більш того, як вже зазначалося судом, підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Одночасно суд враховує, що у Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічний висновок також вказаний Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

За таких обставин немає правових підстав стверджувати, що Відповідач як територіальний орган Пенсійного фонду України допустив протиправну бездіяльність в частині не проведення перерахунку пенсії Позивача за чинним на той час законодавством та за відсутності відповідних звернень Позивача із наданням доказів на підтвердження збільшення розміру заробітної плати.

Аргументуючи підстави звернення до суду Позивач, вказує також, що вимога про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини пенсії, фактично, і є збитками у вигляді упущеної вигоди (правомірні очікування Позивача на отримання пенсійних виплат у повному розмірі.

Проте, враховуючи аналіз вищевикладених норм, Позивач не має достатньою мірою встановлену вимогу для досягнення цілей при зверненні до суду із обраним способом захисту, оскільки цьому мало б передувати факт (факти) визнання незаконними дій, рішень чи бездіяльності Відповідача, зумовлених зверненнями Позивача в установленому порядку для проведення відповідних перерахунків пенсій на протязі спірного періоду.

Приписами чинного пенсійного законодавства України не передбачено, що такі перерахунки призначених пенсій здійснюються в автоматичному порядку без відповідних звернень особи.

Відповідно Позивач не може стверджувати, що він мав "законне сподівання" одержання будь-яких конкретних сум.

Визначаючись з Відповідачем по справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 27.11.2019 (справа № 242/4741/16-ц) та бере до уваги ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2023 року по справі №160/6949/20, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. З урахуванням цього Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, який відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного Відповідача у справі, оскільки Відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У межах даного спору не встановлено протиправності або необґрунтованості дій чи бездіяльності Відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підсумовуючи наведене, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання відшкодувати шкоду та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк