Справа № 260/4751/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в частині позовних вимог

08 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/4751/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Куля Т.Т.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

представники сторін у судовому засідання не з`явилися,

вирішуючи питання про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення та наказів, -

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2), яким просять суд:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо затримання та позбавлення свободи пересування ОСОБА_1 період з 03.07.2024 по 12.07.2024;

2) скасувати рішення позаштатної постійно діючої ВЛК при другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлене довідкою від 03.07.2024 щодо стану здоров`я ОСОБА_1 ;

3) скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 №178 від 03.07.2024 в частині призову ОСОБА_1 .

26 липня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду залишено даний позов без руху та надано особі, яка подала позовну заяву строк для усунення недоліків шляхом уточнення змісту позовних вимог, або складу відповідачів, до яких вони зверненні.

30 липня 2024 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем скеровано заяву, згідно якої уточнено склад відповідачів, а саме відповідачем 2 замість ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_4 та уточнено зміст позовних вимог, які позивач виклав в наступній редакції:

« 1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та позбавлення свободи пересування ОСОБА_1 період з 03.07.2024 по 12.07.2024.

2) визнати протиправними та скасувати:

- довідку позаштатної постійно діючої Військово-лікарської комісії при Другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 №4985 від 03.07.2024 року щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 ;

- наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №178 від 03.07.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби».

31 липня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник сторін не з`явилися, хоча судом вжито заходів для належного повідомлення останніх про дату, час та місце судового розгляду.

Щодо позовної вимоги визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та позбавлення свободи пересування ОСОБА_1 період з 03 липня 2024 року по 12 липня 2024 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 1 частини першої статті 4 КАС України надає визначення поняттю «адміністративна справа», у відповідності до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з дефініцією, наданою в пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначений статтею 19 КАС України. Так, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Поряд з цим, частиною другою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Водночас, згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач оскаржує протиправність свого затримання співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 та подальше утримання в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивач в позовній заяві зокрема наголошує, що відповідачем вчинено відносно нього злочин передбачений частиною третьою статті 146 Кримінального кодексу України.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує незаконним його затриманням, доставленням та утримуванням в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Розділом ІІІ Кримінального кодексу України (далі КК України) передбачені кримінальні правопорушення проти волі, честі та гідності особи.

Статтею 146 КК України передбачена відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини.

Так, частинами першою-третьою статті 146 КК України встановлено, що незаконне позбавлення волі або викрадення людини - караються обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк. Ті самі діяння, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, або такі, що спричинили тяжкі наслідки, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria)). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З метою забезпечення кращого захисту прав, свобод фізичних та юридичних осіб в різних сферах суспільних правовідносин, здійснення якісного та неупередженого судочинства, належної організації діяльності судів України, запроваджено систему спеціалізації судів при розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З цією метою процесуальними кодексами, зокрема, врегульовані питання щодо предметної підсудності спорів у всіх суспільних правовідносинах, які підлягають оскарженню в судовому порядку, тобто чітко визначено конкретні категорії справ, які має право розглядати суд певної юрисдикцію, що покладено в основу функціонування системи судочинства України. Тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що даний спір виник з приводу допущеного, на думку позивача, стосовно нього кримінального правопорушення, Закарпатський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Так, відповідно до вимог вищезазначеної норми, суд роз`яснює позивачу, що дану справу слід розглядати за правилами кримінального судочинства, а тому йому слід звернутися з даним позовом до відповідного місцевого загального суду.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись нормами статей 229, 238, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 260/4751/24 в частині вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та позбавлення свободи пересування ОСОБА_1 період з 03 липня 2024 року по 12 липня 2024 року - на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

2. Роз`яснити позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

3. Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

СуддяД.В. Іванчулинець