Справа № 160/23998/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач- ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просить суд:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, неправомірними;
- скасувати рішення комісії (протокол №7 від 17 липня 2024 року) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, як чоловіку, який має на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. На підтвердження наведених обставин позивач надав відповідачу всі необхідні документи, проте у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації йому було відмовлено. Вважає відмову відповідача протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 19.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
07.10.2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про необґрунтованість та незаконність вимог позивача, а тому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не надано копії документів про встановлення факту перебування на утриманні заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитини дружини заявника). Також зауважив, що під час розгляду заяви позивача комісія для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_5 діяла виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.
04.11.2024 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові докази.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовозобов`язаним, який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З 29.09.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.09.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Також, ОСОБА_1 є батьком двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 17.03.2021 року та серії НОМЕР_3 від 17.03.2021 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
В матеріалах справи також міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (дитини дружини позивача) серії НОМЕР_4 від 09.07.2021 року, в якому зазначено, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_6 .
Окрім того, в матеріалах справи міститься копія посвідчення батьків багатодітної сім`ї НОМЕР_5 , виданого 03.01.2023 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.
Згідно з довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Комфорт Сіті Дніпро 2» вих.№1 від 30.08.2024 року, в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , з 01.04.2020 року по сьогоднішній день мешкають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 2009 р.н., ОСОБА_4 2018 р.н., ОСОБА_5 2019 р.н.
10.07.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_10 з заявою, в якій повідомив, що є особою, яка на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. На підставі викладеного просив розглянути його заяву та оформити йому у порядку, визначеному постановою КМУ від 16.05.2024 року №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. До заяви ОСОБА_1 долучив копії наступних документів: свідоцтва про шлюб; свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; посвідчення батьків багатодітної сім`ї, довідки № 8471 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому проміщенні/будинку осіб; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 (справа №201/2881/13-ц); рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018 (справа № 201/1724/18).
17.07.2024 року комісією для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_5 , розглянувши заяву та документи позивача, прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки, оскільки не надано копії документів про встановлення факту перебування на утриманні у заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина дружини заявника), що підтверджується витягом з протололу №7 від 17.07.2024 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Не погоджуючись із діями ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та рішенням комісії (протокол №7 від 17 липня 2024 року) ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частинами 1, 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі Закон №3543-ХІІ).
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено категорії військовозобов`язаних, які мають право на відстрочку та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (пункти 56-67), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (зі змінами).
Додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (зі змінами) містить перелік документів, що підтверджують право на відстрочку, для кожної категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Перелік).
Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (зі змінами)), жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, до заяви додають документи, що підтверджують право на відстрочку, а саме: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Як встановлено з матеріалів справи, у свідоцтві про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , серії НОМЕР_4 від 09.07.2021 року, батьком ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_6 , з яким мати дитини перебувала у шлюбі. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013 року у справі №201/2881/13-ц.
Місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018 року у справі №201/1724/18 визначене разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Частиною 1 ст.268 Сімейного кодексу України передбачено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Водночас загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14, 15 Сімейного кодексу України .
Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Виходячи з аналізу вищевказаних, суд прийшов до висновків, що ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , має право на участь у вихованні та утриманні її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо виховання та утримання ОСОБА_2 відповідно до положень Сімейного кодексу України покладено, зокрема, на її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Та обставина, що між батьками неповнолітньої ОСОБА_2 шлюб розірвано, не звільняє ОСОБА_6 (батька) від виконання обов`язку по вихованню та утриманню своєї дитини та не зменшує обсяг його прав та обов`язків.
Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що оскільки обов`язок по вихованню та утриманню дитини ОСОБА_2 , приписами Сімейного кодексу України покладено на її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а відповідно до частини 1 статті 260 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 (вітчим) реалізовує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на позивача, за обставин цієї справи, розповсюджуються положення пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ.
Слід зазначити, що надана позивачем копія посвідчення НОМЕР_5 є лише підставою на отримання пільг, що надаються багатодітним сім`ям відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» та не підтверджує факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.
З огляду на вищевикладені обставини справи та норми права, суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з заявою на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 2232-ХІІ про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 2232-ХІІ, а тому оскаржувані дії та рішення відповідача є правомірними.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність своїх дій та прийнятого рішення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволення позовної заяви слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса