Справа № 420/27878/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27878/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року у справі №420/27878/24 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

У С Т А Н О В И В:

03 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 23.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок і доплат ОСОБА_1 з 23.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 01.08.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок і доплат ОСОБА_1 з 01.01.2023 року по 01.08.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №420/27878/24 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами статті 233 Кодексу законів про працю України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.

В межах строку, наданого для усунення недоліків позовної заяви, ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, яка мотивована тим, що згідно із частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, які належать працівникові при звільненні складає три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

З метою отримання інформації щодо виплаченого та нарахованого грошового забезпечення за спірний період, у тому числі стосовно розрахункової величини, яка використана для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, 17 червня 2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача. За наслідками розгляду поданої заяви, військовою частиною НОМЕР_1 надано лист-відповідь від 16.07.2024 року №6791, до якої додано, зокрема, довідку про нарахування та утримання грошового забезпечення та картку особового рахунку за спірний період.

За наведених обставин, як доводив скаржник, у даному випадку позивач звернувся до суду з позовом у тримісячний строк із дня отримання листа військової частини від 16.07.2024 року №6791.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі №420/27878/24 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу в частині позовних вимог щодо:

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок і доплат ОСОБА_1 з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 01.08.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок і доплат ОСОБА_1 з 01.01.2023 року по 01.08.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, установлений положеннями частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, а доводи зазначені в заяві про поновлення строку не є поважними.

Як зауважено окружним адміністративним судом, грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі такий розмір відомий особі, яка отримує виплату. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові грошового забезпечення, порядок обчислення та на підставі яких нормативно-правових актів здійснений саме такий розрахунок чи розрахунок складових.

Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошового забезпечення, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулась до військової частини із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від військової частини відповіді на подану нею заяву.

Оскільки грошове забезпечення позивач отримує щомісяця, тому про порушення свого права ОСОБА_1 мав бути обізнаний на кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна була здійснюватися така виплата (з першого до першого числа).

Не погоджуючись із означеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що окружним адміністративним судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження по справі.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник уважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у даній справі є помилковим. Скаржник уважає, що у даному випадку строк звернення до суду, внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень стосовно невиплати у повному обсязі грошового забезпечення, визначено частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, у відповідності до приписів ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, у справах про виплату всіх сум, які належать працівникові при звільненні складає три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому, як стверджував скаржник, у приписах частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України законодавець не застосував слова «дізнався», «повинен дізнатись», «вчинив дії, щоб дізнатись» та інші аналогічні, а чітко зазначив «у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні».

Враховуючи відсутність у матеріалах справи письмового повідомлення про ознайомлення із сумами, нарахованими та виплаченими позивачу при звільненні, зокрема про застосований розмір прожиткового мінімуму при розрахунку грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 01.08.2023 року, немає підстав стверджувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить залишити без змін.

В силу приписів частини 2 статті 312 КАС України розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту установлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час не допуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір.

Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю.

Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-IX, далі - Закон України від 01.07.2022 №2352-IX):

"працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Апеляційний суд враховує, що 06.04.2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці.

У вказаному рішенні сформовано наступні висновки:

«До 19.07.2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 року у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Як установлено апеляційним судом та слідує з матеріалів справи, у період з 23.03.2022 року по 01.08.2023 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У цій справі судом апеляційної інстанції з`ясовано, що 04 вересня 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в тому числі, про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 01 серпня 2023 року.

Слід зазначити, що до вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 01 серпня 2023 року - застосуванню підлягає частина першої статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції норми після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Так, у відповідності до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2023 року №41-РС за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.08.2023 року виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення. (а.с.28)

Зі змісту Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2023 року слідує, що відповідач повідомив позивача про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, зокрема:

- щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 489% від посадового окладу, надбавку за особливості служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період по 01.08.2023 року;

- грошової компенсації за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- грошової компенсації за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;

- грошової одноразової допомоги при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460 у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 16 повних місяців служби.

Установлені апеляційним адміністративним судом обставини вказують, що у день звільнення ОСОБА_1 з військової служби, позивач повинен був дізнатися про нараховані та виплачені йому суми при звільненні.

Разом з цим, у позовній заяві як і в апеляційній скарзі позивач не заперечує на обставини ознайомлення та вручення наказу про звільнення з військової служби.

З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що відлік тримісячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 02.08.2023 року та сплив 02.11.2023 року.

У свою чергу, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 04.09.2024 року (через рік і один місяць), тобто з пропуском строку, визначеного частиною 1 статті 233 КЗпП України.

При цьому, заява про поновлення строку звернення до суду не містить обґрунтування наявності обставин, які унеможливили або ж суттєво ускладнили належну реалізацію позивачем його права на звернення до суду в межах визначеного законодавством строку, який би обчислювався з дня вручення наказу про звільнення, а саме з 01.08.2023 року.

Крім того, наведені позивачем обставини звернення до відповідача із заявою з метою отримання інформації щодо виплаченого та нарахованого грошового забезпечення не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.(а.с.44-46)

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України.

Також, судова колегія апеляційного суду уважає за необхідне зауважити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У відповідності до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року у справі №420/27878/24 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов