Справа № 420/21119/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21119/23

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 06.03.2024

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області про:

- визнання протиправною бездіяльності УСБУ в Одеській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 17 вересня 2021 року по 28 липня 2023 року;

- зобов`язання УСБУ в Одеській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 17 вересня 2021 року до дня фактичного розрахунку 28 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при виключенні позивача із списків особового складу 17 вересня 2021 року із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів, що підтверджується листом УСБУ в Одеській області від 25 листопада 2021 року №65/14/К-113/389 та архівною відомістю з січня 2021 року по листопад 2021 року ОСОБА_1 . На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №420/15179/22 залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 29 червня 2023 року, що підтверджується випискою по картці рахунку АТ КБ ПРИВАТ БАНК. Нараховуючи та виплачуючи заборгованість безспірних виплат належних ОСОБА_1 при звільненні, відповідач в порушення ч.1 ст. 117 КЗпП не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

З урахуванням того, що відповідачем на час виключення із списків частини повністю не проведено розрахунку при звільненні з військової служби, а виплачуючи заборгованість не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні то позивач набув право на пред`явлення вимоги до відповідача про зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП у судовому порядку.

Позивач вважав що за період із 17 вересня 2021 року по 28 липня 2023 року відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження військової служби в цілому, та зокрема в СБУ, врегульований спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на них додаткові обов`язки та відповідальність. Це, зокрема, Закони України "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України", "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про Службу безпеки України" Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262), а також іншими спеціальними підзаконними нормативно-правовими актами. Позиції щодо непоширення на військовослужбовців трудового законодавства дотримуються й Міністерством соціальної політики України (листи від 24 липня 2013 року №774/13/84-13, від 23 червня 2015 року №21-63а15).

Відповідач вважав, що обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником у день його звільнення передбачений КЗпП, однак згідно норм законодавства, яким врегульовується проходження військової служби, положення КЗпП України на військовослужбовців не поширюються. Також, відповідно до ст. 21 Закону України "Про Службу безпеки України" законодавством України про працю регулюються лише трудові відносини працівників цивільних осіб, які уклали трудовий договір з СБУ. Такої ж позиції дотримується й Міністерство соціальної політики України (листи від 24 липня 2013 року №774/13/84-13, від 23 червня 2015 року №21-63а15). Тобто, позиція Управління полягала у тому, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Таким чином, безпідставними та помилковими є посилання позивача в своїй позовній заяві на положення ст.ст. 116, 117 КЗпП, оскільки він проходив в органах СБУ саме військову службу, а не перебував на посаді державного службовця чи працівника.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до УСБУ в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УСБУ в Одеській області, щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 17 вересня 2021 року по 17 березня 2022 року.

Зобов`язано УСБУ в Одеській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 17 вересня 2021 року по 17 березня 2022 року у розмірі 81 841,74 грн., з відрахуванням усіх обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з УСБУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі УСБУ в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження військової служби в цілому та у тому числі в СБУ врегульований спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на них додаткові обов`язки та відповідальність. Це, зокрема, Закони України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про Службу безпеки України", Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262), а також інші спеціальні підзаконні нормативно-правові акти. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується самим позивачем, він проходив військову службу в органах СБУ. Тому, безпідставними та помилковими є посилання ОСОБА_1 в своїй позовній заяві і в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року на положення ст.ст.116, 117 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 проходив в органах СБУ саме військову службу, а не перебував на посаді державного службовця чи працівника.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УСБУ в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

ОСОБА_1 проходив службу в УСБУ в Одеській області.

Наказом УСБУ в Одеській області від 15 вересня 2021 року № 426- ос/дск підполковника ОСОБА_1 , який наказом першого заступника Голови СБУ від 10 вересня 2021 року №1202-ос/дск звільнений з військової служби за пп."а" п.61, пп."г" п.2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас Служби безпеки України, виключено зі списків особового складу з 17 вересня 2021 року.

При виключенні позивача із списків особового складу 17 вересня 2021 року із затримкою виплати належних позивачу коштів, що підтверджується листом УСБУ в Одеській області від 25 листопада 2021 року №65/14/K-113/389 та архівною відомістю з січня 2021 по листопад 2021 ОСОБА_1 : 20 вересня 2021 року та 29 вересня 2021 року грошова компенсація за 20 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2021 рік у розмірі 4 071,50 грн. та 5 502,44 грн.; 29 вересня 2021 року грошова компенсація за невикористані 14 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій у розмірі 40 211,64 грн.; 12 жовтня 2021 року одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 64 625,85 грн.; 23 листопада 2021 року індексація за травень 2020 у розмірі 216,51 грн.; 28 липня 2023 року грошове забезпечення за період з 20 квітня 2021 року по 17 вересня 2021 року у розмірі 142 384,73 грн., виплачено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №420/15179/22 залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 29 червня 2023 року, що підтверджується випискою по картці рахунку АТ КБ ПРИВАТ БАНК.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з 19 липня 2022 року у КЗпП України ст. 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (28 липня 2023 року), суд першої інстанції вважав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX (далі Закон №2352-ІХ). А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 17 вересня 2021 року, проте не більш як за шість місяців, що становить 181 календарні дні (17 вересня 2021 року по 17 березня 2022 року). Із наведеного слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 135 865,84 грн. (750,64 грн х 181 календарні дні).

Отже, виходячи з принципу пропорційності та зважаючи за наведену вище судову практику в аналогічній категорії справ, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити 81 841,74 грн. з відрахуванням усіх обов`язкових платежів.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 47, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, п.п.2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затвердженого Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені ст.ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16.

Відповідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

При цьому, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вказує, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 та постанови від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Визначаючись із розміром середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100).

Згідно з п.2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно п.8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (який набрав чинності 20 липня 2018 року) (далі Порядок №260).

Тобто, Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Положеннями Порядку №260, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (п.п.2, 8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки УСБУ в Одеській області №97 від 31 серпня 2023 року середньоденне грошове забезпечення позивача складає 750,64 грн.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що п.16 ч.1 розділу І Закону №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, текст ст. 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що починаючи з 19 липня 2022 року у КЗпП України ст. 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX. А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 17 вересня 2021 року, проте не більш як за шість місяців, що становить 181 календарні дні (17 вересня 2021 року по 17 березня 2022 року).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України становить 135 865,84 грн. (750,64 грн х 181 календарні дні).

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на висновках Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №806/2473/18.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 січня 2022 року у справі №240/12167/20, від 10 лютого 2022 року у справі №580/2264/20.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума належних позивачу при звільненні виплат мала складати 257 012,67 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2021 року та 29 вересня 2021 року грошова компенсація за 20 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2021 рік у розмірі 4 071,50 грн. та 5 502,44 грн.; 29 вересня 2021 року грошова компенсація за невикористані 14 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій у розмірі 40 211,64 грн.; 12 жовтня 2021 одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 64 625,85 грн.; 23 листопада 2021 року індексація за травень 2020 у розмірі 216,51 грн.; 28 липня 2023 року грошове забезпечення за період з 20 квітня 2021 року по 17 вересня 2021 року у розмірі 142 384,73 грн.

Як вірно зазначив, суд першої інстанції, що з 17 вересня 2021 року по 20 вересня 2021 року сума невиплачених коштів при звільненні складала 257 012,67 грн., тобто 100% від загальної належної до виплати при звільненні суми; з 20 вересня 2021 року по 29 вересня 2021 року ця сума складала 252 941,17 грн. (98,41%); з 29 вересня 2021 року по 12 жовтня 2021 року ця сума складала 207 227,09 грн. (80,63%); з 12 жовтня 2021 року по 17 березня 2022 року ця сума складала 141 601,24 грн. (55,09%).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, виходячи з принципу пропорційності достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити:

2 251,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2021 року по 20 вересня 2021 року (750,64 грн. х 3 календарних дні х 100%),

6 648,34 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2021 року по 29 вересня 2021 року (750,64 грн. х 9 календарних дні х 98,41%),

8 431,18 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 29 вересня 2021 року по 12 жовтня 2021 року (750,64 грн. х 13 календарних дні х 80,63%),

64 510,30 грн. за період з 12 жовтня 2021 року по 17 березня 2022 (750,64 грн. х 156 календарних дні х 55,09%), що разом складає 81 841,74 грн., який підлягає виплаті з відрахуванням усіх обов`язкових платежів.

Відповідно, вірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.