Справа № 260/5105/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/5105/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 01.11.2023 року №17 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.07.2024 року 0700-0306-8/42041 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, періоди роботи: з 01.06.1975 року по 31 .12.1977 року в колгоспі «Комсомолець»; з 01.04.2000 року по 01.09.2003 р. у сільськогосподарському ТзОВ «Дяківське» у повному об`ємі та призначити пенсію за віком з 24.10.2023 року з дати звернення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Однак за результатами розгляду такої заяви у призначенні пенсії було відмовлено з мотивів відсутності необхідного страхового стажу. Так, до такого не було зараховано період роботи в колгоспі з 01.06.1975 по 31.12.1977, оскільки ним не було досягнуто віку, з якого допускається прийняття на роботу. В подальшому після подання до органу Пенсійного фонду України додаткових документів пенсію за віком було призначено. Разом з тим, в лютому 2024 року його було повідомлено про зупинення виплати пенсії для проведення перевірки правильності її призначення. Рішенням органу Пенсійного фонду України від 04.07.2024 раніше призначену пенсію було скасовано. При цьому таке рішення мотивоване не зарахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи в ТОВ «Дяківське» з 02.01.1993 по 31.03.2000 та з 01.04.2000 по 01.09.2003 з огляду на відсутність наказу про звільнення. Вказані дії та рішення відповідачів вважає протиправними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення. Зазначає, що він не може нести відповідальність за допущені роботодавцем порушення.

28 серпня 2024 року відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву №0700-0902-8/52971 від 26.08.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що за результатами перевірки наданої позивачем при призначенні пенсії довідки про стаж роботи №69 від 10.10.2022, виданої ТОВ «Дяківське», виявлено відсутність наказу про звільнення в 2003 році, тому стаж роботи з 01.04.2000 по 01.09.2003 переглянуто і зараховано згідно з відомостями нарахування заробітної плати та реєстру застрахованих осіб. Окрім того, було враховано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відповідно до якого до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 01.06.1975 по 31.12.1977 в колгоспі «Комсомолець», оскільки ст. 188 КЗпП України визначено вік, з якого допускається прийняття на роботу.

04 вересня 2024 року відповідач 1 подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому із заявленими позовними вимогами не погоджується. Зокрема, зазначив, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу було встановлено недостатність такого для призначення пенсії за віком. Так, страховий стаж позивача становив 29 років 2 місяці 8 днів. При цьому за доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи в колгоспі з 01.06.1975 по 31.12.1977 згідно довідки №65 від 10.10.2023, оскільки ст. 188 Кодексу законів про працю України визначено вік, з якого допускається прийняття на роботу.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив, серед іншого, трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 , довідки про стаж №№68, 69, 70, довідку про заробітну плату №71 та довідку про зміну назви організації №72.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області), яке рішенням №17 від 01.11.2023 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, як вбачається з такого рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 02 місяці 8 днів. При цьому до такого не зараховано період роботи в колгоспі з 01.06.1975 по 31.12.1977 згідно з довідкою №65 від 10.10.2023, оскільки ст. 188 Кодексу законів про працю України визначено вік, з якого допускається прийняття на роботу.

30 січня 2024 року ОСОБА_1 знову звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додатково долучив довідки про стаж роботи №№31, 32 від 07.12.2023, видані ПАТ «Мукачівська автобаза».

За результатами розгляду такої заяви рішенням №17 від 06.02.2024 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з врахуванням страхового стажу 30 років 0 місяців 14 днів. При цьому робота в колгоспі «Комсомолець» була зарахована тільки з 01 січня 1978 року.

В подальшому в ході проведення перевірки матеріалів пенсійної справи №17 працівниками ГУ ПФУ в Закарпатській області виявлено безпідставність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.01.1993 по 31.03.2000 та з 17.04.2000 по 01.09.2003 в сільськогосподарському ТОВ «Дяківське» згідно з довідками №69-70 від 10.10.2022 та записів трудової книжки, оскільки в системі персоніфікованого обліку наявне часткове нарахування заробітної плати у період з 2000 по 2003 рр. Враховуючи наведене, розпорядженням №11 від 27.02.2024 ГУ ПФУ в Закарпатській області припинило виплату пенсії ОСОБА_1 до з`ясування та скерувало службову записку для проведення зустрічної перевірки стажу роботи.

Відповідно до службової записки начальника відділу перерахунків пенсії №2 №4650/03-16 від 14.06.2024, за результатами перевірки достовірності виданої довідки про стаж роботи №69 від 10.10.2022 громадянина ОСОБА_1 встановлено, що підтвердити дату прийому на роботу 02.01.1993 наказом неможливо, оскільки книга наказів відсутня, однак є наказ на звільнення з роботи №30-к від 31.03.2000. Стаж роботи з 01.04.2000 підтверджується відомостями нарахування заробітної плати та даними СПОВ, оскільки відсутній наказ на звільнення з роботи.

Як вбачається з проведеного розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , такий з огляду на його перерахунок становив 29 років 5 місяців 6 днів.

Розпорядженням №49 від 12.07.2024 ГУ ПФУ в Закарпатській області припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи.

Про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 було повідомлено листом №0700-0306-8/42041 від 04.07.2024.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями органів Пенсійного фонду України, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ч. 1 ст. 26 Закону №1058 має право на пенсію за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу 30 років.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанова №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника №693 ОСОБА_1 в такій наявні відомості про роботу з 1975 року по 08 липня 1986 року, а також з 03 березня 1987 року по 30 грудня 1992 року в колгоспі «Комсомолець», про кількість відроблених людиноднів за рік та встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) за рік.

Вказані записи завірені підписами голови колгоспу, бухгалтера та печаткою колгоспу.

Окрім того, період роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Комсомолець» підтверджується також довідкою №68 від 10.10.2023, складною на підставі книг обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1975 1992 роки, особовим рахунком № НОМЕР_2 .

Єдиною підставою незарахування періоду роботи в колгоспі з 01.06.1975 по 31.12.1977 згідно з довідкою №65 від 10.10.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 є посилання відповідачів на те, що ст. 188 Кодексу законів про працю України визначено вік, з якого допускається прийняття на роботу, що в спірному випадку був меншим мінімально допустимого.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави для зарахування певного періоду до страхового стажу особи передбачені ст. 24 Закону №1058 та ст. 56 Закону №1788, а саме: факт виконання роботи на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, що підтверджується відомостями трудової книжки, а в окремих випадках уточнюючих довідок.

Норми пенсійного законодавства не ставлять в залежність страховий стаж особи від віку прийняття на роботу. Відповідальність за дотримання норм трудового законодавства, в тому числі, в частині мінімального віку, з якого допускається прийняття на роботу, покладена саме на роботодавця. В свою чергу право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від дотримання роботодавцем законодавства.

Жодних доказів недостовірності відомостей трудової книжки колгоспника та довідки про стаж відповідачі, всупереч законодавчо встановленому обов`язку, до суду не надали. В свою чергу наявні в матеріалах справи докази підтверджують трудову діяльність позивача в колгоспі «Комсомолець», в тому числі за період з 01 червня 1975 року по 31 грудня 1977 року, а тому рішення відповідачів в частині відмови зарахувати такий до страхового стажу є протиправними.

Стосовно відмови відповідача 2 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.04.2000 року по 01.09.2003 р. у сільськогосподарському ТзОВ «Дяківське» суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такий період до страхового стажу позивача відповідач 2 обґрунтовує результатами проведеної перевірки довідок про стаж роботи №69, 70 від 10.10.2022, виданихТОВ «Дяківське» за період з 02.01.1993 по 31.03.2000 та з 01.04.2000 по 01.09.2003. Так, як вбачається зі службової записки начальника відділу перерахунків пенсії №2 №4650/03-16 від 14.06.2024, за результатами перевірки достовірності довідки про стаж роботи №69 від 10.10.2022 встановлено, що підтвердити дату прийому на роботу 02.01.1993 наказом неможливо, оскільки книга наказів відсутня, однак є наказ на звільнення з роботи №30-к від 31.03.2000. Стаж роботи з 01.04.2000 підтверджується відомостями нарахування заробітної плати та даними СПОВ, оскільки відсутній наказ на звільнення з роботи.

В розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, нормами ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Так, як вбачається з акту №0700-1002-1/1282 від 12.03.2024, за результатами проведеної перевірки достовірності видачі довідок №№69, 70 від 10.10.2023 про стаж роботи ОСОБА_1 , виданих СТОВ «Дяківське», встановлено неможливість підтвердження дати звільнення з роботи наказом в 2003 році у зв`язку з відсутністю такого в книзі наказів по звільненню. При цьому зазначено, що стаж роботи підтверджується відомостями нарахування заробітної плати, в яких значиться ОСОБА_1 з травня по грудень 2000 року, з березня по жовтень та грудень 2001 року, за лютий, квітень, червень, з серпня по грудень 2002 року та лютий, серпень, вересень 2003 року включно. Відсутність нарахування заробітної плати обґрунтувати неможливо, оскільки накази про надання відпусток без збереження заробітної плати за власний рахунок або з вини підприємства на зберіганні в СТОВ «Дяківське» не значяться.

В свою чергу на підтвердження дійсності спірного періоду трудової діяльності позивач надав до суду трудову книжку колгоспника, в якій наявні відомості щодо прийняття ОСОБА_1 01 квітня 2000 року на роботу на посаду водія автомашини ГАЗ САЗ-3507 в Товариство з обмеженою відповідальністю «Дяківське» згідно з наказом №01-к від 17.04.2000 та звільнення з такої 02 вересня 2003 року на підставі наказу №42-к від 01.09.2003.

Відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Більше того, відомості про роботу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дяківське» за період з 17.04.2000 по 01.09.2003 підтверджуються також довідкою №70 від 10.10.2023.

Так, відповідно до службової записки начальника управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг №1309/03-16 від 20.02.2024, запропоновано скерувати службову записку до управління контрольно-перевірочної роботи для проведення зустрічної перевірки стажу роботи ОСОБА_1 та факту нарахування заробітної плати згідно довідок №69 та №70 від 10.10.2023 та записів трудової книжки.

Поряд з цим, за результатами проведення такої перевірки жодних відомостей щодо недостовірності даних саме довідки №70 від 10.10.2023 встановлено не було.

В свою чергу неможливість зарахування такого періоду роботи до страхового стажу позивача відповідач 2 обґрунтовує відсутністю наказу про звільнення за 2003 рік.

З цього приводу суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності ведення бухгалтерського та кадрового обліку на підприємстві покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Разом з тим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що недоліки у здійснення кадрового обліку працівників не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення кадрового обліку працівників.

Більше того, суд зауважує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Необхідність подання інших уточнюючих довідок може бути зумовлено виключно необхідністю підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В спірних правовідносинах період роботи ОСОБА_1 в ТОВ «Дяківське» з 01 квітня 2000 року по 01 вересня 2003 року підтверджується належними доказами, з огляду на що суд вважає, що відповідач 2 не мав підстав для виключення такого періоду зі страхового стажу позивача.

Із заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить суд скасувати як протиправне рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 04.07.2024 року 0700-0306-8/42041.

З цього приводу суд зазначає, що лист ГУ ПФУ в Закарпатській області від 04.07.2024 року 0700-0306-8/42041 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні норм КАС України. Таким виключно повідомлено позивача про недостатність страхового стажу для призначення пенсії.

В свою чергу право ОСОБА_1 порушено розпорядженням №49 від 12.07.2024, яким припинено виплату пенсії з 30 січня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Закарпатській області №49 від 12.07.2024 та зобов`язати відповідача 2 зарахувати спірні періоди до страхового стажу.

У зв`язку з достатністю страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком суд вважає за можливе зобов`язати відповідача 2, як орган, що прийняв рішення про припинення виплати пенсії, призначити таку пенсію.

При цьому вирішуючи питання дати, з якої слід призначити пенсію, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Так, вперше за призначенням пенсії ОСОБА_1 звернувся 24 жовтня 2023 року, тобто в межах 3-місячного строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, однак у зв`язку з недостатністю страхового стажу у призначенні такої було відмовлено.

В подальшому 30 січня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії та долучив додаткові документи на підтвердження своєї трудової діяльності, за результатами розгляду яких пенсію було призначено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи положення абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, суд вважає, що в спірних правовідносинах пенсія позивачу повинна бути призначена з 30 січня 2024 року.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюються спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: пл. Центральна, буд. 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 01.11.2023 року №17 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.07.2024 року №49.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.06.1975 року по 31.12.1977 року в колгоспі «Комсомолець»; з 01.04.2000 року по 01.09.2003 р. у сільськогосподарському ТОВ «Дяківське» у повному об`ємі та призначити пенсію за віком з 30.01.2024 року.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: пл. Центральна, буд. 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 454,20 грн. (Чотириста п`ятдесят чотири гривні 20 коп.) судового збору.

7. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 454,20 грн. (Чотириста п`ятдесят чотири гривні 20 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін