Справа № 120/708/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 листопада 2024 р. Справа № 120/708/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справ за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що 22 вересня 2021 року її довірителя зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

22 березня 2022 року позивач вибув з району проведення табірного збору в район проведення бойових дій, а 11 травня 2022 року позивач вибув з району виконання бойового завдання у шпиталь міста Миколаїв.

При цьому відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2023 року № 6/60/1300 позивач в період з 23 березня 2022 року по 11 травня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.

В квітні 2022 року під час виконання завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини та відсіччю збройної агресії, позивачем було отримано травму, у зв`язку із чим останній проходив тривале лікування.

В подальшому, 16 жовтня 2022 року відповідачем видано наказ № 718, яким з метою встановлення або спростування отримання позивачем травми під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії поблизу села Оленівка Миколаївського району Миколаївської області з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року вирішено провести службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 11 листопада 2022 року № 264, зі змісту якого слідує, що позивач з 22 вересня 2021 року набув статусу військовослужбовця. При цьому станом на квітень 2022 року військова частина НОМЕР_1 була залучена до здійснення заходів із національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави. Особовий склад військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання за призначенням у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області.

У пункті 5.2 згадуваного акту зазначено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування вважати такими, що не підтвердилися.

На підставі вказаного вище акту відповідачем 11 листопада 2022 року видано наказ № 898, яким вирішено травму солдата ОСОБА_1 не визначати такою, що отримана безпосередньо під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії поблизу АДРЕСА_1 в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 120/9062/23 визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 листопада 2022 року № 898.

При цьому, як зазначає представниця позивача, зазначеним судовим рішенням встановлено не лише незаконність виданого відповідачем наказу, а й те, що для видачі довідки про обставини травми проведення службового розслідування не є обов`язковим.

У зв`язку з викладеним 21 листопада 2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив видати довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року відповідно до Додатку 5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Листом від 11 грудня 2023 року військова частина повідомила позивача про відсутність підстав для видачі ОСОБА_1 згадуваної вище довідки.

Представниця позивача вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернулася до суду з вимогою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати її довірителю довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Ухвалою від 24 січня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

06 березня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 120/9062/23 наказ командира військової частини від 11 листопада 2022 року № 898 скасовано не через протиправність викладених у ньому положень, а через те, що акт службового розслідування, на підставі якого було прийнято наказ, складено у невірній формі. Зокрема суд зазначив, що службове розслідування мало б бути проведено відповідно до наказу Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332 "Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України", а не відповідно до наказу Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України".

Як зазначає представник відповідача далі, підставою для отримання довідки про обставини травми є або первинний медичний документ (евакуаційна форма 100 відповідно до додатку 4 наказу генерального штабу Збройних Сил України від 09 липня 2018 року № 258 "Про затвердження Керівництва з медичної евакуації в Збройних Силах України), або акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), або акт про нещасний випадок (зникнення смерть) за формами, наведеними у додатку № 4та додатку № 5 наказу Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332 "Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України". Водночас, як стверджує представник відповідача, оскільки у позивача відсутні зазначені вище документи, підстав для видачі бажаної позивачем довідки в даному випадку не має.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

13 березня 2024 року представницею позивача подано відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог.

07 травня 2024 року представником відповідача в порядку статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України подано до суду письмові заперечення.

14 серпня 2024 року представником позивача подано до суду додаткові докази.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 вересня 2021 року № 243 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , а з 22 вересня 2021 року позивач вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2022 року № 70 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув у район проведення бойових дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2022 року № 114 ОСОБА_1 вибув з району бойових дій у шпиталь міста Миколаїв.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Жмеринська центральна районна лікарня Жмеринської міської ради від 01 липня 2022 року № 17/1 травма позивача пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня).

Наказом військової частини НОМЕР_1 № 718 від 16 жовтня 2022 року вирішено провести службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 з метою встановлення або спростування факту отримання травми гранатометником 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії поблизу АДРЕСА_1 за період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року.

Наказом військової частини НОМЕР_1 № 898 від 11 листопада 2022 року "Про результати службового розслідування" встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що не підтвердилися, а травму ОСОБА_1 не визначати такою, що отримана безпосередньо під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії поблизу АДРЕСА_1 в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 120/9062/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 листопада 2022 року № 898.

21 листопада 2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив видати довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року відповідно до Додатку 5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року вих. № 5/51/2648 позивача повідомлено про те, що в квітні 2022 року факт отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) не було зафіксовано в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 . Також відсутня первинна медична карта (форма 100 використання первинної медичної карти). Відтак, відповідач вказує на відсутність підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

У силу вимог статті 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Згідно з пунктом 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Законом від 02 травня 2023 року № 3080-IX, який набрав чинності 28 травня 2023 року, внесено зміни до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: у частині другій слова "довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію)" замінено словами "довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)"; а після частини другої доповнено новою частиною такого змісту:

"Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва)".

У зв`язку з цим частину третю визначено вважати частиною четвертою, яку викладено в такій редакції:

"У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України";

Доповнено частиною п`ятою такого змісту: "У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України".

Відтак, проведення службового розслідування не є обов`язковим для надання військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), позаяк не вимагається наведеними вище приписами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Водночас згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, позивач оскаржує бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі йому довідки за фактом отримання в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року травми поблизу села Оленівка Миколаївського району Миколаївської області під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, та складення довідки про обставини цієї травми.

Як зазначалося вище, порядок складення довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) врегульовано статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

При цьому судом встановлено, що з рапортом щодо видачі довідки відповідно до Додатку 5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, позивач звернувся 21 листопада 2023 року, тобто коли вже набрав чинності Закон від 02 травня 2023 року № 3080-IX.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо удосконалення питань оформлення документів та лікування військовослужбовців під час дії воєнного стану" метою законопроекту є удосконалення питань оформлення військовослужбовцям довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) як за результатами проведення відповідного розслідування (службового чи спеціального), так і без його проведення, а також удосконалення питань оформлення та направлення медичних та інших документів між військовими частинами та закладами охорони здоров`я.

За наведених обставин до спірних правовідносин застосовні положення статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції Закону № 3080-IX.

Так, суд вище цитував частину 5 статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції Закону № 3080-IX, згідно з якою у разі отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовцем внаслідок дій противника розслідування обставин їх отримання не проводиться, натомість командиром військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Як визначено пунктом 21.25 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ІНФОРМАЦІЯ_1 надаються такі документи (засвідчені копії документів): (...) довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво).

Формою довідки про обставини травми, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України передбачено, що її підписує командир військової частини.

Отже, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) потрібна зокрема для проходження військовослужбовцем військово-лікарської комісії та встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд враховує доводи позивача про те, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2022 року № 70 (по стройовій частині) він вибув у район проведення бойових дій, а з 23 березня 2022 року позивача знято з котлового забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2022 року № 114 ОСОБА_1 вибув з району бойових дій у шпиталь міста Миколаїв.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Жмеринська центральна районна лікарня Жмеринської міської ради від 01 липня 2022 року № 17/1 травма позивача пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня).

При цьому матеріали справи не містять доказів, що отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) позивачем пов`язане з його неправомірними діями, недотриманням службової дисципліни тощо, а відповідач про наявність таких обставин у ході судового розгляду не повідомляв.

Доводи відповідача, про які йдеться у листі від 11 грудня 2023 року вих. № 5/51/2648, щодо відсутності підстав для видачі довідки про обставини травми з огляду на відсутність фіксації в Журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 , а також відсутності первинної медичної карти, суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Так, у матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2023 року № 6/60/1300 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, якою підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 23 березня 2022 року по 11 травня 2022 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.

При цьому підставою для видачі такої довідки були накази командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2022 року № 70 (відповідно до якого позивач вибув в район проведення бойових дій) та від 11 травня 2022 року 114 (яким позивача направлено до шпиталю міста Миколаїв).

Наведене є підставою для висновку про наявність у розпорядженні відповідача доказів, про отриману позивачем в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року травму, адже наказом від 11 травня 2022 року № 114 ОСОБА_1 направлено до медичного закладу, а тому командиру військової частини НОМЕР_1 було достеменно відомо про травму позивача.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На переконання суду, наданими позивачем письмовими доказами підтверджено факт отримання ним травми в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року під час перебування в районах ведення бойових дій та виконання обов`язків військової служби, а тому дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії) відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, є протиправними.

Водночас відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, адже така має прояв пасивної поведінки відповідного суб`єкта. В даному ж випадку у відповідь на рапорт позивача від 21 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 листом від 11 грудня 2023 року відмовила у видачі відповідної довідки, чим допустила активні дії.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

У силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що в даному випадку слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права позивача відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 15 січня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, а тому на його користь слід стягнути 605,60 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 19 грудня 2022 року, відповідно до пункту 2.1 якого вартість правової допомоги за цим договором зазначається в актах приймання-передачі наданих послуг та в платіжних (розрахункових) документах.

Як слідує із акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 12 січня 2024 року, адвокат надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги із відповідними витратами часу: підготовка рапорту (2 години часу); аналіз документації (2 години часу); підготовка та подання позову (6 годин часу). Загальна кількість витраченого адвокатом часу склала 10 годин, а вартість 1 години становить 1000 гривень. Відтак загальна вартість наданих адвокатом послуг склала 10000 гривень.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10000 гривень є завищеними.

Так, зі змісту акту приймання-передачі наданих юридичних послуг слідує, що адвокатом надавались довірителю такі послуги: підготовка рапорту; аналіз документації; підготовка та подання позову.

На думку суду, надані адвокатом послуги охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної ним роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи.

Відтак послуги, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Крім того, адміністративна справа №120/708/24 розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, а тому суд вважає, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 4000 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Водночас відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з урахуванням частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України половина від розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року, відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 )

Повний текст рішення суду складено 11.11.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович