Справа № 420/10731/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 листопада 2024 року

м. Київ

справа №420/10731/24

адміністративне провадження №К/990/41507/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року

у справі №420/10731/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України за запитом 01-П від 18.02.2024 року;

- непроведення остаточного розрахунку при звільненні, яке полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу (з урахуванням уже виплачених сум) з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 14.06.2022 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення, а саме: щомісячного грошового забезпечення за період з 14.06.2022 року по 08.01.2024 року; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані 60 днів щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки;

- зобов`язати відповідача видати позивачу довідку про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України за період служби відповідно до вимог постанови КМУ №887 від 22.08.2023 року;

- здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум), відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року, № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року, у справі № 826/6453/18), за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України: «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 рік, Законом України: «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023 рік, Законом України: «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01.01.2024 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а саме: щомісячного грошового забезпечення за період з 14.06.2022 року по 08.01.2024 року; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані 60 днів щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 14.06.2022 року по 20.05.2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 14.06.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд вважає, що остання підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так із прохальної частини касаційної скарги вбачається, що скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року, та частково рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у не наданні довідки про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України та проведення розрахунку при звільненні за період з 20.05.2023 року по день звільнення, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ураховуючи те, що оскаржуваною постановою було переглянуто та залишено без змін рішення суду першої інстанції, а скаржником оскаржується і постанова суду апеляційної інстанції, і рішення суду першої інстанції, останньому необхідно надати належні обґрунтування з приводу вимог касаційної скарги у відповідності до КАС України.

Відповідно до положень статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

3) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

5) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;

6) у визначених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

7) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, визначених пунктами 1-6 частини першої цієї статті.

Крім того, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України є залишення такої скарги без руху.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог пункту 4 частини другої цієї статті, у ній відсутні посилання на відповідний підпункт частини четвертої статті 328 КАС України та належне обґрунтування такого посилання.

Тож, посилаючись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168. Водночас, при оскарженні судового рішення на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Колегія суддів звертає увагу, що питання застосування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 було предметом касаційного перегляду у справах, що виникли з подібних правовідносин, а тому скаржнику необхідно конкретизувати та обґрунтувати підстави касаційного оскарження в цій частині.

Окрім того, оскаржуючи судові рішення також в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо проведення розрахунку при звільненні за період з 20 травня 2023 року по день звільнення, скаржник в цій частині не наводить та не обґрунтовує підстави касаційного оскарження.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, протягом якого скаржник має право надати/надіслати суду касаційної інстанції:

- виправлену касаційну скаргу із зазначенням вимог у відповідності до статті 349 КАС України та із зазначенням підстав касаційного оскарження, викладених з урахуванням положень частини четвертої статті 328 КАС України;

Керуючись статтями 3, 169, 330, 328, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/10731/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко