Справа № 160/26819/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняВолок А.О.
представника позивача представника відповідача Олюха В.Г., Пирогова С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
08 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05 липня 2024 року № 000/706/32-00-07-04-19 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 858 684,00 грн.
Ухвалою суду від 10.10.2024 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.11.2024 занесеною до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження та за згодою сторін розпочато слухання справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
За результатами перевірки складено акт №615/32-00-07-04-14/35191360 від 18.06.2024, у висновку якого зазначено про встановлення порушень: абз. а) п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 з урахуванням норм п.44.1 ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за березень 2024 року на суму 1 858 684 гривень.
Вищезазначене призвело до порушення: п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в березні 2024 року в розмірі 1 858 684 гривень.
За результатами перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було прийнято податкове повідомлення - рішення ф. «В4» від 05 липня 2024 року № 000/706/32-00-07-04-19 про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 1 858 684 гривень.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України).
У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
За вказаним договором ФОП ОСОБА_1 поставив ТОВ «Олійний Дім» в жовтні 2023 року товар (насіння соняшника) кількістю 66,764 т., вартістю 801 168,31 грн., сума ПДВ становить 98 389,08 грн., що підтверджується наступними первинними документами: видаткова накладна № 36 від 19.10.2023 року, рахунок на оплату № 36 від 19.10.2023 року, ТТН № 43 від 19.10.2023 року, видаткова накладна № 37 від 21.10.2023 року, рахунок на оплату № 37 від 21.10.2023 року, ТТН № 44 від 21.10.2023 року, видаткова накладна № 38 від 23.10.2023 року, рахунок на оплату № 38 від 23.10.2024 року, ТТН № 45 від 23.10.2023 року.
На виконання договірних відносин, ФОП ОСОБА_1 були складені та зареєстровані податкові накладні: № 36 від 19.10.2023 року, № 37 від 21.10.2023 року, № 38 від 23.10.2023 року.
За вказаним договором в березні 2024 року ТОВ "Агрофірма ім Мельника" поставило ТОВ «Олійний Дім» Товар в кількості 470,88 т., вартістю 6 969 024,00 грн., в тому числі ПДВ 855 845,05 грн., що підтверджується наступними первинними документами: видаткова накладна № 6 від 01.03.2024 року, ТТН № 6 від 01.03.2024 року, видаткова накладна № 7 від 01.03.2024 року, ТТН № 7 від 01.03.2024 року, видаткова накладна № 8 від 01.03.2024 року, ТТН № 8 від 01.03.2024 року, видаткова накладна № 9 від 04.03.2024 року, ТТН № 9 від 04.03.2024 року, видаткова накладна № 10 від 04.03.2024 року, ТТН № 10 від 04.03.2024 року, видаткова накладна № 11 від 04.03.2024 року, ТТН № 11 від 04.03.2024 року, видаткова накладна № 12 від 05.03.2024 року, ТТН № 12 від 05.03.2024 року, видаткова накладна № 13 від 05.03.2024 року, ТТН № 13 від 05.03.2024 року, видаткова накладна № 14 від 05.03.2024 року, ТТН № 14 від 05.03.2024 року, видаткова накладна № 15 від 06.03.2024 року, ТТН № 15 від 06.03.2024 року, видаткова накладна № 16 від 06.03.2024 року, ТТН № 16 від 06.03.2024 року, видаткова накладна № 17 від 06.03.2024 року, ТТН № 17 від 06.03.2024, видаткова накладна № 18 від 07.03.2024 року, ТТН № 18 від 07.03.2024, видаткова накладна № 19 від 07.03.2024 року, ТТН № 19 від 07.03.2024, видаткова накладна № 20 від 07.03.2024 року, ТТН № 20 від 07.03.2024, видаткова накладна № 21 від 08.03.2024 року, ТТН № 21 від 08.03.2024, видаткова накладна № 22 від 08.03.2024 року, ТТН № 22 від 08.03.2024, видаткова накладна № 23 від 08.03.2024 року, ТТН № 23 від 08.03.2024, видаткова накладна № 24 від 11.03.2024 року, ТТН № 24 від 11.03.2024, видаткова накладна № 25 від 11.03.2024 року, ТТН № 25 від 11.03.2024, видаткова накладна № 26 від 11.03.2024 року, ТТН № 26 від 11.03.2024, видаткова накладна № 31 від 13.03.2024 року, ТТН № 31 від 13.03.2024, рахунок на оплату №4 від 13.03.2024 року.
ТОВ «Олійний Дім» в свою чергу оплатило вказаний Товар, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 2095 від 14.03.2024 року, № 2665 від 08.04.2024 року, № 2895 від 17.04.2024 року.
Агрофірма імені Мельника" були складені та зареєстровані податкові накладні: № 2 від 01.03.2024 року, № 3 від 01.03.2024 року, № 4 від 01.03.2024 року, № 5 від 04.03.2024 року, № 6 від 04.03.2024 року, № 7 від 04.03.2024 року, № 8 від 05.03.2024 року, № 9 від 05.03.2024 року, № 10 від 05.03.2024 року, № 11 від 06.03.2024 року, № 12 від 06.03.2024 року, № 13 від 06.03.2024 року, № 14 від 07.03.2024 року, № 15 від 07.03.2024 року, № 16 від 07.03.2024 року, № 17 від 08.03.2024 року, № 18 від 08.03.2024 року, № 19 від 08.03.2024 року, № 20 від 11.03.2024 року, № 21 від 11.03.2024 року, № 22 від 11.03.2024 року, № 27 від 13.03.2024 року.
За вказаним договором Між ТОВ "ДВК АГРО" поставив в січні 2024 року ТОВ «Олійний Дім» Товар в кількості 155,44 т., вартістю 2 176 159,69 грн., в тому числі ПДВ 267 247,68 грн., що підтверджується наступними документами: видаткова накладна № 4 від 19.01.2024 року, ТТН № 153 від 19.01.2024 року, ТТН № 154 від 19.01.2024 року, ТТН № 155 від 19.01.2024 року, ТТН № 156 від 19.01.2024 року, ТТН № 157 від 19.01.2024 року, ТТН № 158 від 19.01.2024 року.
ТОВ «Олійний Дім» в свою чергу оплатило вказаний Товар, що підтверджується наступною платіжною інструкцією: № 1358 від 14.02.2024 року. ТОВ "ДВК АГРО" були складено та зареєстровано податкову накладну № 7 від 19.01.2024 року.
05.12.2023 року, рахунок на оплату № 16 від 05.12.2023 року.
ФГ "НЕГОДА" було складено та зареєстровано податкову накладну № 16 від 05.12.2024 року.
За вказаним договором Договору ФГ "СЕРБА" в березні 2024 року поставило ТОВ «Олійний Дім» Товар - соняшник у кількості 310 т., вартістю 4 541 000,00 грн., в тому числі ПДВ 557 666,67 гривень, що підтверджується наступними документами: видаткова накладна № 3 від 04.03.2024 року, ТТН № 3/1 від 04.03.2024 року, ТТН № 3/2 від 04.03.2024 року, ТТН № 3/3 від 04.03.2024 року, ТТН № 3/4 від 04.03.2024 року, видаткова накладна № 4 від 22.03.2024 року, ТТН № 4/1 22.03.2024 від року, ТТН № 4/2 від 22.03.2024 року, ТТН № 4/3 від 22.03.2024 року, ТТН № 4/4 від 22.03.2024 року, видаткова накладна № 5 від 28.03.2024 року, ТТН № 5/1 від 28.03.2024 року, ТТН № 5/2 від 28.03.2024 року, ТТН № 5/3 від 28.03.2024 року, ТТН № 5/4 від 28.03.2024 року, ТТН № 5/5 від 28.03.2024 року, рахунок на оплату № 3 від 04.03.2024 року, рахунок на оплату № 4 від 22.03.2024 року, рахунок на оплату № 5 від 28.03.2024 року.
ТОВ «Олійний Дім» в свою чергу оплатило вказаний Товар, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 1840 від 05.03.2024 року, № 2223 від 21.03.2024 року, № 2258 від 22.03.2024 року, № 2399 від 28.03.2024 року № 2540 від 03.04.2024 року, № 3455 від 09.05.2024 року.
ФГ "СЕРБА" були складені та зареєстровані податкові накладні: № 3 від 04.03.2024 року, № 4 від 22.03.2024 року, № 5 від 28.03.2024 року.
Суд зазначає, що наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання, оплати товару та послуг.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
При цьому, відповідачем не наведено будь-яких посилань на наявність актів податкових органів документальних або зустрічних перевірок підприємств та/або рішень судів, якими було б встановлено відсутність господарських операцій у спірний період.
Також в акті перевірки не наведено інформації про наявність судових рішень, щодо визнання укладених правочинів недійсними.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладеного з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: ...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес СепортСентре проти Болгарії, пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару та послуг, їх використання в господарській діяльності, підтверджено виконання умов укладених договорів, надано доказів факту виконання договірних зобов`язань та відповідних розрахунків за укладеними договорами.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки №615/32-00-07-04-14/35191360 від 18.06.2024, які ґрунтуються на нереальності правовідносин з вказаними контрагентами не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення отже, суд дійшов висновку, що прийняте у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" податкове повідомлення-рішення від 05 липня 2024 року № 000/706/32-00-07-04-19 підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 27 880,26 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 5861 від 01.10.2024 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 26 840,26 грн. підлягає стягненню з Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями: 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" (вул. Верхній, буд. 15, с. Лозуватка, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 53020; ІК в ) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49031; ІК в ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05 липня 2024 року № 000/706/32-00-07-04-19 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" у розмірі 1 858 684,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49031; ІК в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійний Дім" (вул. Верхній, буд. 15, с. Лозуватка, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл., 53020; ІК в ) понесені позивачем судові витрати в сумі 27 880,26 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 листопада 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков