Справа № 520/9541/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 р. Справа № 520/9541/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024, (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В.) по справі № 520/9541/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за 1224 години несення служби в нічний час за період з 01 січня 2019 р. по 26 червня 2023 р., компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2018-2022 роки (76 днів), доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 р. у розмірі 50 % грошового забезпечення щомісячно за серпень - вересень, листопад - грудень 2020 року, за період з січня 2021 року по 26 червня 2023 року, а також індексації грошового забезпечення з 06.03.2017 по 31.10.2017 р.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за 1224 години несення служби в нічний час за період з 01 січня 2019 р. по 26 червня 2023 р., компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2018-2022 роки (76 днів), доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 р. у розмірі 50 % грошового забезпечення щомісячно за серпень - вересень, листопад - грудень 2020 року, за період з січня 2021 року по 26 червня 2023 року, а також індексації грошового забезпечення з 06.03.2017 по 31.10.2017 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, доплати за службу у нічний час, грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за відповідні періоди з 2019 по 2023 роки за відпрацьовані нічні зміни із наступним розрахунком в погодинній кількості: за 2019 рік - за січень - 60 годин; - лютий - 60 годин; - березень - 24 години; - травень - 24 години; - червень - 30 годин; - липень - 32 години; - серпень - 30 годин; - вересень - 28 годин; - жовтень - 14 годин; - листопад - 22 години; - грудень - 36 годин; за 2020 рік - січень - 56 годин; - лютий - 52 години; - березень - 56 годин; - квітень - 54 години; - травень - 64 години; - серпень - 12 годин; - жовтень - 6 годин; - грудень - 18 годин; за 2021 рік - березень - 12 годин; - травень - 12 годин; - вересень - 6 годин; - грудень - 12 годин; за 2022 рік - січень - 18 годин; - лютий - 26 годин; - березень - 70 годин; - серпень - 12 годин; - листопад - 6 годин; за 2023 рік - січень - 24 години; - лютий - 14 годин; - березень - 24 години; - квітень - 18 годин; - травень - 22 години.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.03.2017 по 31.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину оплачуваної відпустки у кількості 76 діб (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в позові , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини щодо наявності у позивача права на доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 р.

Також судом першої інстанції не надано оцінку тому, що Позивач обіймав посаду, на якій виконував правоохоронні функції, зокрема забезпечував правопорядок і публічну безпеку, а також безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням та окремими громадянами, у тому числі потенційно інфікованими.

Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив, в якому зазначило, що суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в цій частині, оскільки навіть якщо поліцейський виконував обов`язки, по забезпеченню правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням та окремими громадянами, у тому числі потенційно інфікованими, пропорційно відпрацьованому часу, у зазначених умовах, обов`язковою передумовою для призначення, нарахування та виплати цієї доплати є наявність відповідних реальних асигнувань.

Крім того, рішення про визначення персонального переліку поліцейських, які у період дії карантину мали безпосередній контакт з населенням, та встановлення додаткової доплати приймає начальник ГУ НП в Харківській області, розмір доплати 50% є граничним, в межах якого керівник має дискрецію. Позивачу з березня по жовтень 2020 виплачену вказану допомогу, в інші періоди виплата не проводилася, оскільки позивач не відповідав переліку поліцейських, яким установлено цю доплату.

Головне управління Національної поліції в Харківській області не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило його змінити в частині вирішення позовних вимог щодо доплати за службу у нічний час, виключивши з резолютивної частини судового рішення обов`язок відповідача провести виплату такої допомоги за травень 2023, оскільки ці кошти вже виплачені позивачу.

В частині вирішення позовних вимог щодо компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки зазначає про не врахування судом першої інстанції відсутності у позивача права на неї, оскільки на момент звільнення позивача діяла нова редакція ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», яка зобов`язувала застосовувати тільки нормативно-правові акти з питань проходження служби в поліції. Тому з 01.05.2022 і до 04.10.2023 застосовувати норми Закону України «Про відпустки» було неможливо, а тому виплата такої компенсації законодавчо не передбачено.

В частині вирішення позовних вимог про індексацію грошового забезпечення рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню та апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України з 06.03.2017 по 26.06.2023, звільнений наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 283о/с «По особовому складу» згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України " Про Національну поліцію України" за власним бажанням.

Під час проходження служби в НП України в період з 01.01.2019 по 26.06.2023 , позивач залучався до несення служби, що передбачає добове чергування в нічний час , проте відповідачем доплата за несення служби в нічний час протиправно не нараховувалась та не виплачувалась в період з січня 2019 по травень 2023, що підтверджується довідками (а.с. 36-57).

Згідно довідки про грошове забезпечення позивачу виплачувалась наступна доплата за роботу в нічний час: 1) у 2020 році: - червень, липень, вересень, листопад; 2) у 2021 році: - січень, червень, жовтень, листопад; 3) у 2022 році: - квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень, грудень; 4) у 2023 році: - травень, червень, серпень. (а.с. 31-34)

За період з серпня по вересень, з листопада по грудень 2020 року, з січня 2021 року по 26 червня 2023 року позивачу не нараховувалась і не виплачувалась додаткова доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до Постанови № 375.

За період з 2017 по 2023 позивачем не використано 76 діб чергової оплачуваної відпустки (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік), тоді як відповідачем не виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки, що вбачається з довідки ГУНП в Харківській області "Про надання інформації стосовно ОСОБА_1 ", наказу ГУНП в Харківській області від 26.06.2023 №283 о/с .

Довідкою про нарахування грошового забезпечення підтверджено виплату позивачу вищевказаної компенсації за відпустку у липні 2023 року.

До того ж, за період з 06.03.2017 р. по 31.10.2017 року відповідачем не проводилась індексація грошового забезпечення позивача.

Позивач, не погодившись із такою бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки вважав доведеним право позивача на отримання доплати за службу у нічний час у зв`язку з проходженням такої служби за період з 2019 по червень 2023 та протиправну її не виплату відповідачем .

Також суд першої інстанції враховуючи протиправну невиплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 06.03.2017 по 31.10.2017, грошової компенсацію за невикористану частину оплачуваної відпустки у кількості 76 діб (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік) зобов`язав відповідача провести відповідні виплати.

Відмовляючи в задоволені позову щодо виплати доплати за службу в особливих умовах, суд першої інстанції, з посиланням на відсутність в матеріалах справи доказів залучення позивача у спірні періоди серпень - вересень, листопад - грудень 2020 року, за період з січня 2021 року по 26 червня 2023 року до виконання обов`язків, передбачених Порядком № 375 щодо забезпечення життєдіяльності населення, зокрема шляхом підтримання правопорядку і безпеки громадян, а також наявності безпосереднього контакту з населенням, дійшов висновку про недоведеність набуття права ОСОБА_1 на отримання спірної доплати. Вказав, що перебування на посаді, яку займав позивач, безпосередньо не свідчить про наявність підстав для здійснення такої доплати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Щодо апеляційної скарги позивача (стосовно доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 р.)

Звертаючись до суду позивач зазначав про наявність у нього права на отримання доплати відповідно до постанови КМУ № 375 у розмірі 50 % грошового забезпечення щомісячно за серпень - вересень, листопад - грудень 2020 року, за період з січня 2021 року по 26 червня 2023 року, оскільки він є поліцейським.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 р. на усій території України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 р. № 342 "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно з п. 2 наведеної вище постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.

Відповідно до п.п. 2-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 р. № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені п.п. 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 12.11.2020 № 2165 затверджено Порядок визначення персонального переліку поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду питання щодо встановлення додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до Постанови № 375 (далі по тексту - Порядок № 2165).

Зокрема, п. 3 Порядку № 2165 встановлено критерії, яким мають відповідати поліцейські для отримання доплати, а саме, несення служби в умовах карантину, що має наслідком перебування в безпосередньому контакті із населенням.

Отже, підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є наявність одночасно таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, безпосередньо виконувала функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян; 3) включена до персонального переліку поліцейських для встановлення доплати за критерієм, встановленим пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 2165.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач проходив службу в слідчому підрозділі територіального (відокремленого) відділу поліції ГУНП в Харківській області, який відповідно до додатку 1 до Порядку № 2165 залучається до здійснення заходів із життєзабезпечення населення, а саме:

- з 06.03.2017 року по 25.06.2020 року на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області;

-з 25.06.2020 року по 20.01.2021 року на посаді інспектора сектору дізнання Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області;

- з 20.01.2021 року по 11.06.2021 року на посаді інспектора з адміністративної практики Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області;

-з 11.06.2021 року по 21.09.2021 року на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області;

- з 21.09.2021 року по 26.06.2023 року на посаді дізнавача сектору дізнання ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Колегія суддів зазначає, що вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише тим, які внаслідок безпосереднього виконання функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян, мають з населенням безпосередній контакт.

Отже, в контексті спірних правовідносин, судом з`ясовані обставини здійснення ОСОБА_1 у спірний період заходів із забезпечення життєдіяльності населення, у зв`язку з якими останній мав безпосередній контакт з населенням.

В період серпень-вересень, листопад, грудень 2020, з січня 2021 по 26.06.2023 ОСОБА_1 до проведення заходів із життєзабезпечення населення не залучався, що вбачається з листа ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 26.04.2024 №8787/119-60/02-2024 та додаткових пояснень відповідача.

Доказів на спростування вказаних обставин судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо виплати позивачу такої доплати за інший період не є вирішальним для визначення права позивача на отримання відповідної доплати , оскільки обов`язковою умовою в спірних правовідносинах є залучення особи протягом спірного періоду до виконання таких обов`язків, що дають право на отримання доплати.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що зайняття посади, яка передбачає потенційний контакт із населенням, недостатньо для підтвердження безпосереднього здійснення ОСОБА_1 заходів із забезпечення життєдіяльності населення, визначених Порядком № 2165, а тому посилання апелянта на виконання ним обов`язків за займаною посадою та отримання грошового забезпечення не є підтвердженням відповідності критеріям приналежності до поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, та відповідно не надає права на виплату додаткової доплати за особливості несення служби (в період карантину).

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання відповідної доплати за вказаний період, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Щодо апеляційної скарги відповідача стосовно позовних вимог щодо доплати за несення служби в нічний час за травень 2023 року , колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки обліку несення позивачем служби у нічний час за 2023 рік у травні ОСОБА_1 відпрацював - 22 години. (а.с. 56) Згідно довідки про грошове забезпечення за 2023 рік у травні ОСОБА_1 виплачена доплата за несення служби у нічний час - 98,44 грн (а.с. 34)

Проте, вирішуючи спір суд першої інстанції зобов`язав відповідача провести виплату позивачу вказаної доплати за травень 2023 не врахувавши її виплату відповідачем, а отже і відсутності порушення права позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку провести виплату позивачу доплати за несення служби в нічний час за травень 2023 року, адже така виплата вже здійснена .

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим та підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини обов`язку відповідача провести виплату за травень 2023.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині нарахування та виплати компенсації за невикористану частину щорічної відпустки у кількості 76 діб (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік) , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 року за № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі ст. 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст.16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст.17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст.19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з ч. 1-2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч. 1-4 ст 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Згідно з ч. 8-11 ст 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 за № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7-8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч. 8,11 ст. 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 2,3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на Закон № 2123-ІХ, яким внесено зміни до Закону № 580-VIII та викладено частину першу статті 60 останнього в редакції: «Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції», оскільки вказаним Законом № 2232-ІХ не було змінено правове регулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР та ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Судом встановлено та визнається відповідачем кількість днів невикористаної частини відпустки за 2018 - 15 діб, за 2019- 10 діб, за 2021 -30 діб основної та 02 доби додаткової відпустки, за 2022-16 діб основної відпустки та 03 доби додаткової відпустки, що також підтверджується довідкою ГУНП в Харківській області "Про надання інформації стосовно ОСОБА_1 "

В наказі ГУНП в Харківській області від 26.06.2023 №283 о/с зазначено про виплату позивачу компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2023 по 26.06.2023 у кількості 14 діб.

Доказів виплати компенсацію за період з 2018-2022 рр. апелянтом до судів першої та апеляційної інстанції не надано.

Отже, суд першої інстанції правомірно визнав протиправну бездіяльність ГУНП в Харківській області в частині не нарахування та не виплати позивачеві компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки у кількості 76 діб (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік).

Згідно ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч.5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину оплачуваної відпустки у кількості 76 діб (15 діб за 2018 рік, 10 діб за 2019 рік, 32 доби за 2021 рік, 19 діб за 2022 рік).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміни його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу у нічний час за травень 2023 року, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частині

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 520/9541/24 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за відповідні періоди з 2019 по 2023 роки за відпрацьовані нічні зміни із наступним розрахунком в погодинній кількості: за 2019 рік - за січень - 60 годин; - лютий - 60 годин; - березень - 24 години; - травень - 24 години; - червень - 30 годин; - липень - 32 години; - серпень - 30 годин; - вересень - 28 годин; - жовтень - 14 годин; - листопад - 22 години; - грудень - 36 годин; за 2020 рік - січень - 56 годин; - лютий - 52 години; - березень - 56 годин; - квітень - 54 години; - травень - 64 години; - серпень - 12 годин; - жовтень - 6 годин; - грудень - 18 годин; за 2021 рік - березень - 12 годин; - травень - 12 годин; - вересень - 6 годин; - грудень - 12 годин; за 2022 рік - січень - 18 годин; - лютий - 26 годин; - березень - 70 годин; - серпень - 12 годин; - листопад - 6 годин; за 2023 рік - січень - 24 години; - лютий - 14 годин; - березень - 24 години; - квітень - 18 годин.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 520/9541/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова