Справа № 160/28405/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 листопада 2024 рокуСправа № 160/28405/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат ОСОБА_1 з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 10.05.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані 31 добу щорічної основної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за невикористані 28 діб щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2023 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат ОСОБА_1 з 01.01.2023 року по 10.05.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані 31 добу щорічної основної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за невикористані 28 діб щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо невиплату позивачу усіх належних до сплати коштів в період проходження позивачем військової служби.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/28405/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

04 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд» та є клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доводи клопотання щодо позовних вимог за період з 01.03.2022 року по 18.07.2022 року є безпідставними, оскільки дублюють висновки суду, наведені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Щодо позовних вимог за період з 19.07.2022 року позивач зазначає, про порушення своїх прав дізнався в межах тримісячного строку, що передує дню зверненню до суду.

Наведене позивачем обґрунтування зводиться до заперечення висновків суду, наведених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, в т.ч. правових висновків Верховного Суду.

Так, позивач зазначає, що немає підстав вважати, що він сам повинен був дізнаватись розшифровку грошового забезпечення, що відповідач не повідомляв про нараховане та виплачене грошове забезпечення, що позивач не отримував повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми, а тому про порушення своїх прав дізнався з листа відповідача.

Усі вищевказані доводи стосуються обізнаності позивача про порушення своїх прав як такої, тобто дати, коли він фактично дізнався про порушення своїх прав. В свою чергу суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху звертав увагу позивача на відмінності юридичний категорій «дізнався» та «повинен був дізнатись», які є визначальними для правозастосування положень законодавства щодо строку звернення до суду. Як наслідок, жоден з доводів позивача не є релевантним висновку суду про те, що позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав разом з отриманням зменшеного грошового забезпечення. Аргумент стосовно повідомлення при звільнення є нерелевантним також і з тієї підстави, що відомості про нараховані «при звільненні кошти» 10.05.2023 року не могли вплинути на обізнаність позивача про належність виплати грошового забезпечення в 2022 році (наприклад, за липень), оскільки таке повідомлення не є загальним розрахунком грошового забезпечення за весь період служби.

Суд наголошує на тому, що позивач проходив саме публічну службу. Як наслідок, складові його грошового забезпечення є нормативно визначеними, а їх конкретний розмір встановлений або законодавством (визначення розмірів окладів за посадою та за військовим званням, розмір надбавки за вислугу років), або безпосередньо роботодавцем в наказі про призначення на посаду (розмір премії та інших надбавок). Отже, кожен акт виплати позивачу грошового забезпечення є нормативно врегульованим, відповідне законодавство має загальнодоступний характер.

Більш того, суд критично ставиться до позиції позивача, яка зводиться до того, що проходячи службу з 2004 року він не був обізнаний із законодавством, яке регулює проходження такої служби.

Обставини згідно ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України щодо позивача не настали, оскільки позивач не отримував письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. При цьому судом вже констатовано, що строк звернення до суду з цим позовом розпочався раніше.

Стаття 234 Кодексу законів про працю України також альтернативно використовує категорії «наказ про звільнення» (отриманий позивачем за межами річного строку, що передує дню звернення до суду) та «повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні» (яке в наявній юридичній ситуації відсутнє). Суд підкреслює, що саме законодавством встановлено події, в зв`язку з якими розпочинається перебіг відповідного строку. Відповідно, ненастання події свідчить про ненастання наслідків, які зумовлюються такою подією. При цьому суд повторює, що такі доводи фактично полягають в тому, що строк звернення до суду мав би розпочатись вдруге для ситуації позивача: вперше при отриманні позивачем грошового забезпечення (ще в 2022 році), а вдруге коли позивачу було б вручено відповідне повідомлення. Подібне правозастосування суперечить засаді правової визначеності, адже строк звернення до суду розпочинається лише один раз при настанні події, яка була першою (або особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення своїх прав, або отримала згадане повідомлення).

Посилання позивача на те, що відповідач не інформував його про порядок визначення розмірів його окладів (адже саме з ними, а не з іншими щомісячними складовими грошового забезпечення, пов`язане порушене право позивача) на вищевикладені обставини не впливає, оскільки для застосування встановленого законодавством правила поведінки (початок перебігу строку звернення до суду) настали відповідні обставини (подія, яка свідчить, що позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав виплата грошового забезпечення, що є нормативно визначеним).

Суд також повторює, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2024 року у справі №520/31098/23.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підстави вказані в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними, тому суд відмовляє в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 10.05.2023 року.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 167, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/28405/24.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 10.05.2023 року - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко