Справа № 260/5448/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2024 року м. Ужгород№ 260/5448/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області №94 від 02.08.2024 щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 25.07.1987 по 25.11.1987 та з 04.01.1990 по 31.12.2003 в колгоспі «Перемога» та щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1987 по 25.11.1987 та з 04.01.1990 по 31.12.2003 в колгоспі «Перемога» до загального стажу, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком як учаснику бойових дій згідно ч. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за її призначенням, а саме з 26.07.2024.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в липні 2024 року він звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій на підставі ч. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак за результатами розгляду такої заяви у призначенні пенсії було відмовлено з мотивів відсутності необхідного страхового стажу. При цьому до такого не було зараховано окремі періоди його трудової діяльності, зокрема, в колгоспі «Перемога» з тих мотивів, що в долучених довідках не повністю значеного його ПІБ. Таке рішення відповідача 2 вважає протиправним, оскільки при зверненні до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії ним було подано всіх необхідні документи для розрахунку страхового стажу у повному розмірі. При цьому зауважує, що уточнюючі довідки повинні враховуватися виключно у випадках, коли відсутні відповідні записи у трудовій книжці.

04 вересня 2024 року відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву №0700-0902-8/54349 від 02.09.2024, в якому проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що за результатами опрацювання поданої позивачем заяви та підтверджуючих документів було встановлено відсутність права позивача на призначення пенсії за відсутності достатнього страхового стажу. Зауважує, що до такого не було зараховано періоди роботи в колгоспі «Перемога», оскільки в довідках зазначено ПІБ не повністю, а саме: Горкавий Вол-р Волод., ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним.

26 вересня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №1000-0905-8/152321 від 12.09.2024, в якому у задоволенні позову просить відмовити з мотивів його безпідставності. Так, вважає, що уповноваженим органом, який приймав рішення про призначення позивачу пенсії, є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності, наслідком яких є рішення про відмову у призначенні такої.

26 вересня 2024 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідачів не погоджується. Зазначає, що у поданій при зверненні до органу Пенсійного фонду України трудовій книжці в частині спірного періоду роботи наявна інформація про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих позивачем трудоднів, кожен запис завірено печаткою колгоспу. З огляду на що вважає, що подання інших уточнюючих довідок є не обов`язковим.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі ГУ ПФУ в Київській області) із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №94 від 02.08.2024 у призначенні пенсії за віком було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 рокт 0 місяців 4 дні. При цьому до страхового стажу не включено періоди роботи в колгоспі «Перемога» згідно з довідками №221, 223, 225 від 09.07.20204, оскільки в довідках зазначено ПІБ не повністю, а саме: Горкавий Вол-р Волод., ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Нормами Закону №1058 передбачена можливість дострокового призначення пенсії за віком за певних умов. Так, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 вказаного законодавчого акту право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.09.2023.

Станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії позивачу виповнилося 55 років.

Статтею 24 Закону №1058 визначені періоди, з яких складається страховий стаж. Так, ч. 1 ст. 24 цього законодавчого акту встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанова №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Судом встановлено, що при зверненні до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 подав, серед іншого трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 , в якій наявні відомості, в тому числі, про період роботи з 25 липня 1987 року по 25 листопада 1987 року, а також з 04 січня 1990 року по 31 грудня 2003 року в колгоспі «Перемога» (в подальшому реорганізоване в СТОВ «Хлібодар»).

Так, зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Постанови №310, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою колгоспу. З них можна достеменно встановити найменування посади, що обіймав позивача, періоди перебування на такій, номер та дату розпорядчого документа. Окрім того, в трудовій книжці наявні також відомості щодо трудової участі позивача суспільному господарстві із зазначенням року, прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві, а також щодо виконуваного власником трудової книжки річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві. Такі відомості завірені печаткою колгоспу.

Також на підтвердження страхового стажу за вказаний період ОСОБА_1 надав архівні довідки №№220, 221, 222, 224, 225 від 09.07.2024.

Свою відмову зарахувати такий період роботи до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Закарпатській області аргументує тим, що в довідках №221, 223, 225 від 09.07.2024 ПІБ зазначено не повністю, а саме: Горкавий Вол-р Волод., ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним.

Проте суд вважає зазначені мотиви відповідача 2 протиправними, оскільки такі розбіжності зумовлені виключно застосуванням роботодавцем скорочення імені та по батькові позивача в документах з кадрових питань, що жодним чином не свідчить про їх невідповідність паспортним даним.

Окрім того, суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності ведення бухгалтерського та кадрового обліку на підприємстві покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Разом з тим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів з кадрових питань уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення таких з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що недоліки у здійснення кадрового обліку працівників не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення кадрового обліку працівників.

Більше того, суд зауважує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, необхідність подання інших уточнюючих довідок може бути зумовлено виключно необхідністю підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

В спірних правовідносинах страховий стаж ОСОБА_1 з 25.07.1987 по 25.11.1987 та з 04.01.1990 по 31.12.2003 в колгоспі «Перемога» підтверджується належними доказами, з огляду на що суд вважає, що відповідач 2 не мав підстав для виключення такого періоду зі страхового стажу позивача.

З огляду на те, що станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 та, з врахуванням встановлених обставин справи, набув необхідний стаж роботи, суд вважає, що позивач має право на дострокове призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 за призначенням пенсії звернувся пізніше, ніж протягом 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку, встановленого п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058, така підлягає призначенню з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 26 липня 2024 року.

При цьому суд вважає за можливе зобов`язати призначити позивачу пенсію саме ГУ ПФУ в Закарпатській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, що за принципом екстериторіальності здійснював розгляд поданої позивачем заяви.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: пров. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області №94 від 02.08.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.07.1987 по 25.11.1987 та з 04.01.1990 по 31.12.2003 в колгоспі «Перемога» та зобов`язати призначити пенсію за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за її призначенням, а саме з 26.07.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін