Справа № 400/15255/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15255/23

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В. Дата і місце ухвалення: 08.07.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року та березень, квітень 2023 року, а також у розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р., з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року та березень, квітень 2023 року, а також у розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р., з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та у період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р. приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області. А відтак, ОСОБА_1 набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000,00 грн., в розрахунку на місяць відповідно до п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168. Водночас, виплати за відповідні періоди на користь позивача відповідачем проводилися не у повному обсязі, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення. Також, позивач зазначав, що так як він є військовослужбовцем у період воєнного стану, він набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн., відповідно до п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, за листопад 2022 року, березень-квітень 2023 року, яка на користь ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 також не виплачувалася.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 08.07.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази взяття ОСОБА_1 у період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р. участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України. В порушення вимог частини другої статті 77 КАС України судом фактично покладено обов`язок доказування на позивача. При цьому, військова частина НОМЕР_1 не надала жодних заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 та доказів в їх спростування. Проблеми, які виникають під час створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже й не можуть впливати на його особисті права, в тому числі і право на отримання спірної додаткової винагороди.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що при вирішенні спору судом першої інстанції не дотримано встановленого ст.9 КАС України принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та не витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази, які б спростовували безпосередню участь ОСОБА_1 у періоди з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р. у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області. ОСОБА_1 була висловлена презумпція, що він брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони. Іншого способу довести факт участі у відповідних заходах у позивача немає.

Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.06.2022р. №172 солдата за призовом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. (а.с.7зв)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2022р. №315 молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 , визнано таким, що приступив до виконання службових обов`язків старшого водія 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, ВОС-790702Д, у складі угрупування сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. (а.с.10)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.03.2023р. №66 молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 визнано прибувшим із складу угрупування сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії після виконання службових (бойових) завдань з 07.03.2023р. до ППД м.Вознесенськ. (а.с.7)

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2023р. №866 молодший сержант за призовом ОСОБА_1 в період з 29.07.2022р. по 08.09.2022р., з 27.09.2022р. по 02.10.2022р., з 11.11.2022р. по 07.03.2023р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території Донецької області.

Підставою для видачі вказаної довідки зазначено накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №205 від 29.07.2022р., №251 від 08.09.2022р., №270 від 27.09.2022р., №275 від 02.10.2022р., №315 від 11.11.2022р. та №66 від 07.03.2023р. (а.с.38)

Вважаючи порушеним своє право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, в належному розмірі, а саме:, у розмірі, збільшеному до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року та березень, квітень 2023 року, а також у розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р., ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що за листопад 2022 року та березень 2023 року на користь позивача виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, у розмірі, збільшеному до 30000 гривень, а в квітні 2023 року ОСОБА_1 вибув на ППД у м. Вознесенськ та не виконував бойові завдання. Що ж до додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, то суд першої інстанції зазначив, що документи, передбачені пунктом 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/а/29 (щодо періоду з 11.11.2022р. до 30.11.2022р.) і пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 (щодо періоду з 01.02.2023р. до 07.03.2023р.) позивачем не надані, тому відсутні підстави для нарахування і виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі за вказані періоди. При цьому, за період з 01.02.2023р. до 28.02.2023р. позивачу виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000 грн.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 в первинній редакції було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної Постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 07 липня 2022 року №793, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, та постановами від 01 липня 2022 року №754, які (зміни) застосовуються з 01.06.2022р. та постановою від 08 жовтня 2022 року №1146, які застосовуються з 01.09.2022р.

Водночас, розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 гривень щомісячно та до 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Колегія суддів зазначає, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають зі статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022р. №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022р. за №382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.

У пункті 1 Окремого доручення надано визначення, що слід розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів».

Абзацом третім пункту 3 Окремого доручення наказано здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Абзацом 1 пункту 4 Окремого доручення визначено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирів військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

З огляду на вказані норми, перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.

Підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, відбувається на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Таким чином, військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн.

При цьому, така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди.

Пункт 2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, чинній з 01.02.2023р., тобто в спірний період з 01.02.2023р. до 07.03.2023р.) передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.

Згідно з пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

В матеріалах справи міститься довідка військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2023р. №866 про безпосередню участь молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 , зокрема, у період з 11.11.2022р. по 07.03.2023р., у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Донецькій області.

Проте, матеріалами справи не підтверджено безпосередню участь позивача у спірні періоди у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідні докази можуть бути лише у відповідача, який не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, тим самим створив передумови для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 також не скористалася.

Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2024 року по справі №200/4100/23 звернув увагу на необхідність при вирішенні даної категорії справ вжиття судами заходів щодо з`ясування які саме завдання, за якою посадою і де виконував військовослужбовець, якого направлено у службове відрядження та чим це підтверджується; вчинення дій, спрямованих на отримання доказів безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, що давало би йому право на отримання додаткової винагороди до 100 000,00 грн.

Статтею 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалою від 09.09.2024р. зобов`язала військову частину НОМЕР_1 надати до П`ятого апеляційного адміністративного суду всі наявні у неї докази, визначені окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 № 912/з/29, щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р. у бойових діях, чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Також, вказаною ухвалою зобов`язано відповідача повідомити, які саме завдання і де виконував військовослужбовець ОСОБА_1 впродовж спірних періодів та чим це підтверджується. Тобто, якщо позивач протягом періодів щодо яких виник спір, проходив військову службу, але не виконував бойових чи інших завдань, які в розумінні п. 1 Постанови №168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі, то зазначити, які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу та де проходив службу в цей час.

Копію ухвали від 09.09.2024р. військова частина НОМЕР_1 отримала 01.10.2024р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимога вказаної ухвали відповідач не виконав.

29.10.2024р. судом надіслано Міністерству оборони України лист з клопотанням про вжиття необхідних заходів, спрямованих на виконання військовою частиною НОМЕР_1 вимог ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024р. по справі №400/15255/24.

Станом на дату розгляду даної справи вимоги відповідної ухвали залишаються не виконаними відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тобто, в адміністративні процесі закріплено презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи ненадання військовою частиною НОМЕР_1 ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій доказів на спростування доводів ОСОБА_1 про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області у періоди з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., 01.02.2023р. по 28.02.2023р., 01.03.2023р. по 07.03.2023р., тому колегія суддів доходить висновку про наявність у позивача права на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі пропорційно в розрахунку на місяць на підставі постанови КМУ №168.

Однак, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про суми нарахованого грошового забезпечення молодшому сержанту за призовом ОСОБА_1 від 17.06.2023р. на користь позивача у листопаді 2022 року виплачено 34 516,13 грн. додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у лютому 2023 року 100 000,00 грн., у березні 2023 року 67500,00 грн.

З вказаного слідує, що за лютий 2023 року (з 01.02.2023р. по 28.02.2023р.) та за березень 2023 року (з 01.03.2023р. по 07.03.2023р.) відповідачем проведено нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі пропорційно участі у відповідних діях та заходах з розрахунку на місяць на підставі постанови КМУ №168. Таким чином, підстави для задоволення позову у відповідній частині відсутні.

Довідкою про нараховані ОСОБА_1 суми грошового забезпечення від 17.06.2023р. підтверджено лише виплату на користь позивача у листопаді 2022 року додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. на підставі постанови КМУ №168.

Докази про виплату позивачу грошової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі за період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р. в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не заперечила тверджень позивача про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресії російської Федерації проти України на території Донецької області у період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р., не надала доказів щодо протилежного, а також не виплатила за вказаний період позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168, у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі, тому колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у відповідній частині та їх задоволення.

Що ж до вимог ОСОБА_1 про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі, збільшеному до 30000 гривень, пропорційно в розрахунку на місяць, за листопад 2022 року та березень, квітень 2023 року, то, як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, у листопаді 2022 року та в березні 2023 року відповідну грошову винагороду позивач отримав.

За період з листопада 2022 року до січня 2023 року для нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди в сумі 30 000 грн. достатньо було наявності у нього статусу військовослужбовця, а з лютого 2023 року юридичне значення має саме факт виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023р. №66 ОСОБА_1 вибув на ППД у м. Вознесенськ, відомості про виконання ним бойових завдань за бойовим розпорядженням у квітні 2023 року відсутні та про це останній не зазначає. А відтак, за квітень 2023 року позивачу правомірно не нарахована додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, зокрема, не дотримано принципу офіційного з`ясування обставин у справі, та допущено не правильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, тому, відповідно до п.1, п.4 ч.1 статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 08.07.2024р., з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а» - «г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та виплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 11.11.2022р. по 30.11.2022р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 листопада 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук