Справа № 638/3217/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р.Справа № 638/3217/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Щепіхіна В.В., м. Харків по справі № 638/3217/24

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції Резніченко Анастасії Геннадіївни , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови ЕНА №1409049 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції Резніченко Анастасії Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якій просив суд:

- скасувати постанову ЕНА №1409049 від 10.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову зазначив про те, що постанова ЕНА №1409049 від 10.02.2024 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки на час складання протоколу позивач мав посвідчення водія у паперовому та в електронному вигляді.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2024 року у справі № 638/3217/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції Резніченко Анастасії Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕНА №1409049 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволено.

Скасовано постанову серія ЕНА №1409049 від 10.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КпАП України, винесену інспектором 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенантом поліції ОСОБА_2 , а провадження у справі закрито.

Департамент патрульної поліції (надалі апелянт), не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, не в повній мірі з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2024 року у справі № 638/3217/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовну ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначив, що судом першої інстанції розглянуто справу за участі неналежних відповідачів, а саме, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке не є окремою юридичною особою та Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_2 , яка перебуває у трудових відносинах з УПП в Харківській області ДПП, замість належного відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Приведене вище, на думку апелянта надає підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2024 року інспектором 2 взвода 4 роти 3 батальону УПП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено постанову серії ЕНА №1409049 від 10.02.2024 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.4 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Згідно даної постанови на позивача накладено стягнення у вигляд штрафу в сумі 20 400,00 грн. за те, що останній 10.02.2024 о 08 год. 24 хв. керував транспортним засобом Renault Laguna, НОМЕР_1 , в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова біля буд. 138-А, з ознаками ДТП, а саме пошкоджений задній бампер з правового боку, при перевірці документів було встановлено, що водій був позбавлений права керування транспортним засобом строком на один рік постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 у справі №643/5745/23, чим порушив п. 2.1.а. ПДР.

Також судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 у справі № 643/5745/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на останього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортими засобами строком на один рік.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2023 у справі № 643/5745/23 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 про накладення адміністративного стягнення в частині сплати штрафу, відмовлено.

Таким чином ОСОБА_1 був обізнаний про вид адміністративного стягнення застосованого відносно нього постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023, а саме про штраф 17 000,00 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Матеріали справи не містять відомостей про оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023.

Судом було досліжено відеозапис з нагрудної камери співробітника поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , одягнутий у військову форму, керував транспортним засобом Renault Laguna, НОМЕР_1 , в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова біля буд. 138-А, з ознаками ДТП, а саме пошкоджений задній бампер з правового боку.

Матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Відповідно до клопотання командира роти ВЧ № НОМЕР_3 головного сержанта ОСОБА_3 . 10.02.2024 ОСОБА_1 виконував наказ, а саме: забрати додаткові комплектуючі деталі для дронів, медичні препарати, та необхідні ресурси для життєдіяльності. Відповідний наказ був доручений позивачу оскільки останній добре орієнтується на першій, другій та третій лінії оборони, так як боронить Харківську область з перших днів повномасштабної агресії росії проти України.

Вказані обставини підтверджуються з відеозапису нагрудної камери №470901, посилання на яке зазначено в п.7 оскаржуваної постанови.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення вчинено 10.02.2024, в період дії воєнного стану, а тому суд вважає, що наведені позивачем обставини щодо керування ним транспортним засобом з метою виконання наказу командира можуть свідчити про керування ним транспортним засобом в стані крайньої необхідності.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами у справі позивачем та судом першої інстанції визначено Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, яке не є самостійною юридичною особою та Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_2 , яка є посадовою особою органу патрульної поліції.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За приписами пункту 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, щодо правил дорожнього руху за статтею 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 4 ст. 126 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

У справі, що переглядається, позивачем та судом першої інстанції відповідачами визначено Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції та Інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

В той же час, відповідно до «Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено як юридичну особу публічного права - Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно із вимогами пункту 1 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.

У відповідності до пункту 2 Розділу ІІІ приведеного Положення, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.

Отже, Управління патрульної поліції в Харківській області як територіальний підрозділ Департаменту патрульної поліції, та Інспектор 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенант поліції ОСОБА_2 як посадова особа органу патрульної поліції, не є самостійними юридичними особами.

Враховуючи наведене, Управління патрульної поліції в Харківській області та Інспектор 2 взводу 4 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області, лейтенант поліції ОСОБА_2 не можуть виступати самостійними відповідачами у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте останній не був визначений позивачем, як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом також не проведено.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежних відповідачів.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.

За правилами частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права зокрема була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.

Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1409049 від 10 лютого 2024 року, суд першої інстанції в порушення вказаних вимог процесуального закону, не з`ясував належність відповідачів у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах.

Одночасно, слід вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежних відповідачів, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

За наведених підстав, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує судове рішення і приймає нове про відмову у задоволені вимог адміністративного позову.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для здійснення нового розподілу судових витрат, з огляду на положення статтю 139 КАС України, у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.08.2024 по справі № 638/3217/24 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко