Справа № 160/25432/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
23.09.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі-відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-відповідач-2), в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи з 21.01.1985 по 18.05.2001 роки згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 виданої 02.02.1985 року, періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої 21.09.1981 року, та призначити пенсію за віком згідно зарахованого страхового стажу з моменту звернення, а саме з 25.06.2024 року.
Цією ж ухвалою витребувано у відповідача-2 належним чином завірену копію пенсійної справи позивача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
10.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача-1 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Позивач 25.06.2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до ч. з ст. 4 Закону №1058 передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається види, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. В той же час, ст. 5 Закону №1058 регламентує, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Страховий стаж позивача становить 15 років 09 місяців 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 21.01.1985 по 18.05.2001 рік, оскільки записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі внесено з порушенням вимог Постанови №310. Згідно з Порядком № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Довідка про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів до заяви не долучена. З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим.
14.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Позивач 25.06.2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. На момент звернення вік позивача склав 60 років. Страховий стаж позивача становить 15 років 09 місяців 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 21.01.1985 по 18.05.2001 рік, оскільки записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі внесено з порушенням вимог Постанови №310. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. До заяви про призначення пенсії Позивачем надано трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985. Трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 містить відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності. Проте, встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності не засвідчено печатками та підписом голови колгоспу за кожен рік. Крім того, на титульній сторінці трудової книжки дати народження заявника підписано іншими чорнилами. Уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактично відпрацьований час, позивачем не надано. З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Рішенням №24 від 03.07.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через недостатність стажу та недосягнення необхідного віку. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 21.01.1985 по 18.05.2001 рік, оскільки записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі внесено з порушенням вимог Постанови №310.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 15 років 09 місяців 10 днів.

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з відмовою відповідача у призначенні йому пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) зокрема, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Щодо підстав відмови відповідачем позивачу в призначенні пенсії, які зазначені в оскаржуваному рішенні, а саме те, що періоди роботи позивача з 21.01.1985 року по 18.05.2001 рік, не враховуються до стажу позивача, оскільки записи про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі внесено з порушенням вимог Постанови №310, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

21.04.1975 прийнято постанову №310 Ради Міністрів СРСР «Про трудові книжки колгоспників» (Постанова №310).

Пунктом 2 Постанови№310 » визначено, що трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Таким чином, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Щодо спірних періодів позивача з 21.01.1985 по 18.05.2001 роки.

З копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 року вбачається, що позивач з 21.01.1985 року прийнятий в члени колгоспу «Россия» Горностаївського району Херсонської області відповідно до протоколу №2 від 01.02.1985 року;

06.01.1986 року вибув з членів колгоспу за власним бажанням відповідно до протоколу №1 від 03.01.1986 року.

з 01.05.1994 року прийнятий в члени колгоспу «Родина» Горностаївського району Херсонської області відповідно до протоколу №2 від 05.01.1994 року;

В трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 року міститься запис від 07.10.1997 року:

«ТОВ «Дніпро» є правонаступником колгоспу «Родина» Горностаївського району (розпорядження №45 від 07.10.1997 року)».

18.05.2001 року вибув з членів колгоспу за власним бажанням відповідно до протоколу №1 від 03.06.2001 року з ООО «Дніпро» Горностаївського району.

Тобто, позивачем підтверджені та підлягають зарахуванню до загального стажу періоди роботи в колгоспі з 21.01.1985 року по 06.01.1986 року та з 01.05.1994 року по 18.05.2001 рік.

Наведені положення ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідачем-1 не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі.

Колгоспом не було дотримано вимог діючого законодавства на момент заповнення трудової книжки колгоспника позивача.

З наведених вище норм Постанови №310 слідує, що позивач не несе відповідальності за неналежне заповнення трудової книжки.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно із п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом у постановах від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а викладено правову позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказав, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

За висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 11.11.2020 у справі №677/831/17, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

З копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 року вбачається, що позивач:

- з 21.01.1985 року прийнятий в члени колгоспу «Россия» Горностаївського району Херсонської області відповідно до протоколу №2 від 01.02.1985 року;

- 06.01.1986 року вибув з членів колгоспу за власним бажанням відповідно до протоколу №1 від 03.01.1986 року.

- з 01.05.1994 року прийнятий в члени колгоспу «Родина» Горностаївського району Херсонської області відповідно до протоколу №2 від 05.01.1994 року;

В трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 року міститься запис від 07.10.1997 року:

«ТОВ «Дніпро» є правонаступником колгоспу «Родина» Горностаївського району (розпорядження №45 від 07.10.1997 року)».

- 18.05.2001 року вибув з членів колгоспу за власним бажанням відповідно до протоколу №1 від 03.06.2001 року з ООО «Дніпро» Горностаївського району.

Вказані записи в трудовій книжці позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності до дати та завірені підписом та печаткою роботодавців.

Також, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 виданої 21.09.1981 року, підтверджуються наступні періоди роботи позивача:

- з 06.02.1986 р. по 25.05.1986 р. працював на посаді сторожа у «Відділенні позавідомчої охорони при Горностаївському РУВД»;

- з 26.05.1986 р. по 14.11.1989 р. служив в органах внутрішніх справ УССР безперервно три роки в «УВД Херсонської обл. виправної колонії»;

- з 04.12.1989 р. по 10.03.1990 р. працював слюсарем-наладчиком в «Горностаївській ПВФ»;

- з 11.03.1990 р. по 30.09.1990 р. працював газоелетрозварювальником в «Горностаївській ПВФ»;

- з 01.10.1990 р. по 03.01.1994 р. працював слюсарем 4 розряду в «Горностаївській ПВФ»;

- (з 07.02.1990 р. по 07.02.1992 р. відбував покарання на виправних роботах без позбавлення волі).

Таким чином, трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 виданої 21.09.1981 року та трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 02.02.1985 року підтверджені наступні періоди роботи: з 21.01.1985 р. по 06.01.1986 р., з 06.02.1986 р. по 14.11.1989 р., з 04.12.1989 р. по 03.01.1994 р., з 05.01.1994 р. по 18.05.2001 р.

Зазначені записи містять всі необхідні дані, що відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держпраці від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у відповідні періоди.

Отже, трудова книжка позивача містить записи з інформацією про прийнятий колгоспом та трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.

Натомість, відсутність інформації про вихододні не є підставою для не зарахування спірного періоду роботи в колгоспі, щодо якого наявний запис у трудовій книжці.

Згідно із п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального стажу періоди роботи з 21.01.1985 р. по 06.01.1986 р., з 06.02.1986 р. по 14.11.1989 р., з 04.12.1989 р. по 03.01.1994 р., з 05.01.1994 р. по 18.05.2001 р. та протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком з 25.06.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно із п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час головні управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вище викладене, означена позовна вимога задоволенню не підлягає, так як призначення та виплата пенсіє є дискреційними повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України.

Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 25.06.2024 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до загального стажу періоди роботи позивача з 21.01.1985 р. по 06.01.1986 р., з 06.02.1986 р. по 14.11.1989 р., з 04.12.1989 р. по 03.01.1994 р., з 05.01.1994 р. по 18.05.2001 р. та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 та висновків суду в даній справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 807,47 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії №24 від 03.07.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до загального стажу періоди роботи позивача з 21.01.1985 р. по 06.01.1986 р., з 06.02.1986 р. по 14.11.1989 р., з 04.12.1989 р. по 03.01.1994 р., з 05.01.1994 р. по 18.05.2001 р. згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 виданої 02.02.1985 року та згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої 21.09.1981 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 25.06.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 807,47 грн. (вісімсот сім гривень 47 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна