Справа № 240/4082/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/4082/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 17.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку на З роки у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 10.08.2023.

В обґрунтування позову вказує, що висновки відповідачів про не проживання мене станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними. Просить позов задовольнити.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючим суддею у справі №240/4082/24 визначено суддю Липу В.А.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 08.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов до суду 01.04.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб. Період проживання заявника в зоні гарантованого добровільного відселення (3 категорія) станом на 01.01.1993 становить 00 років 05 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1984 та дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 23.04.1993, оскільки виправлення на титульній сторінці виконані з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, а саме сільський голова не має права вносити записи про виправлення прізвища і дати народження. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 04.04.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що після реєстрації заяви позивача, а також сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяви позивача та за результатами розгляду яких прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача листами. Дії органу пенсійного фонду України вважає правомірним. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 ..

Відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року №137 було призначено повторний автоматизований розподіл справ, що перебували в провадженні судді Липи В.А., зокрема й адміністративної справи №240/4082/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/4082/24 було визначено суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну.

Суддя своєю ухвалою від 23.07.2024 прийняла адміністративну справу до свого провадження та розпочала розгляд справи спочатку.

У період із 19.08.2024 по 02.09.2024 та із 17.10.2024 по 30.10.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії 3 категорія Б №508828, яке видане 08.10.2002 Облдержадміністрацією.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 10.08.2023 про призначення пенсії за віком (а.с. 34).

Заяву позивача від 10.08.2023 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області та прийнято рішення від 17.08.2023 №76 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 32 ). У рішенні вказано: "Результати розгляду документів, доданих до заяви: За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1984 року та дубліката трудової книжки НОМЕР_3 від 23.04.1993 року, оскільки виправлення на титульній сторінці виконані з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, а саме сільський голова не має права вносити записи про виправлення прізвища і дати народження.

Наданими документами підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 5 місяців 20 днів. Оскільки станом на 01.01.1993 року заявниця прожила або відпрацювала у цій зоні менше 3 років, у неї відсутнє право на зниження пенсійного віку.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю права на зниження пенсійного віку.

У Рішенні також вказано: Вік заявниці: 59 років Необхідний страховий стаж становить: не менше 19 років Страховий стаж заявниці становить: 9 років 4 місяці 10 днів

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 24.08.2023 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом оскаржуваного рішення відповідач не зарахував періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 01.07.1984, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме на титульній сторінці трудової внесено виправлення у дату народження позивача

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162).

За змістом п.2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки. Прізвище, ім`я і по батькові (повністю без скорочення чи заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

В свою чергу, пунктом 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93р. (далі - Інструкція №58) визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Саме на не відповідність пункту 2.11 запису трудової книжки в частині "дати народження" позивача посилався пенсійний орган у оскаржуваному рішенні, як підставу для не зарахування періодів трудової діяльності за записами трудової книжки.

Суд звертає увагу на те, що станом на дату заповнення титульної сторінки дубліката трудової книжки позивача діяла Інструкція №162, яка не застосовується з 29.07.1993. Зважаючи на те, що зазначені нормативно-правові акти здебільшого дублюють одне одного, охоплюють періоди трудової діяльності позивача, а також містять положення, які послідовно доповнюють одне одного, суд при розгляді даного конкретного спору виходить із зазначених норм у їх системному взаємозв`язку.

У зв`язку з цим суд зауважує, що пунктом 2.12 Інструкції №162 визначено, що зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я і по батькові здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на основі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Указані зміни вносяться на титульній сторінці (титульному листі) трудової книжки. Одною рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи уповноваженою ним особою і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми щодо правового регулювання внесення змін до трудової книжки містить Інструкція №58 (пункти 2.12, 2.13).

Дослідивши копію трудової книжки позивача та дублікату трудової книжки позивача, судом встановлено, що:

- на титульній сторінці дубліката трудової книжки НОМЕР_2 міститься наступна інформація: прізвище - ОСОБА_3 (закреслено), ОСОБА_4 ; ім`я - ОСОБА_5 по батькові - ОСОБА_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (закреслено), 26.02.64р; дата заповнення 23 квітня 1993 року;

- на внутрішньому боці обкладинки дубліката трудової книжки НОМЕР_2 міститься напис: виправленому на Невмержицька вірити. Підстава: свідоцтво про розлучення № НОМЕР_4 від 20.03.1996; Дату народження з 08.03.1994 на 26.02.1964 виправлено згідно паспорту НОМЕР_5 , виданий Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області 5.11.2007 (сільський голова, підпис, печатка);

- на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 міститься наступна інформація: прізвище - ОСОБА_4 (закреслено) ОСОБА_3 (закреслено), ОСОБА_4 ; ім`я - ОСОБА_5 по батькові - ОСОБА_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (закреслено), 26.02.1964 р; дата заповнення 01 червня 1984 року;

- на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки НОМЕР_1 міститься напис: прізвище ОСОБА_3 на Невмержицька та дату народження з 08.03.1994 на 26.02.1964 виправлено згідно паспорту НОМЕР_5 , виданий Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області 5.11.2007 (сільський голова, підпис, печатка).

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції №58 слідує, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, записи виконано чітко, містяться посилання на підстави їх внесення, такі записи засвідчено печатками, отже такі записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 :

- запис №1: 01.06.1984 Вольнянський залу зв`язку: підстава внесення запису: наказ №106/к від 01.06.1984;

- запис №6: 28.01.1991 звільнена за власним бажанням: підстава внесення запису: наказ №7 від 28.01.1991;

- запис №7: 23.07.1991 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; прийнята на роботу майстром по техогляду тимчасово; підстава внесення запису: наказ №37 від 23.07.1991;

- запис №8: 22.01.1992: звільнена за прогул; підстава внесення запису: наказ №2 від 22.01.1992.

Згідно записів у дублікаті трудової книжки НОМЕР_2 :

- запис №1: 19.04.1993 прийнята на посаду секретаря - машиніста Увольнянцька центральна районна лікарня, підстава внесення запису: наказ №24/к від 19.04.1993;

- запис №2: 05.11.1999 звільнена з займаної посади за власним бажанням: підстава внесення запису: наказ №71/к від 05.11.1999;

- запис №4: 10.11.1999 прийнята на посаду секретаря - машиніста; підстава внесення запису: наказ №72/к від 10.11.1999;

- запис №5: звільнена із зайнятої посади за власним бажанням; підстава внесення запису: наказ №88/к від 29.12.2000.

В матеріалах пенсійної справи позивача, копія якої надано на вимогу ухвали суду відповідачем, містяться:

- довідка КНП "Вільнянська багатопрофільна лікарня" Вільнянської сльської ради №1490 від 26.10.2023 у які вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 працювала на посаді секретаря - друкарки у КНП "Вільнянська багатопрофільна лікарня" Вільнянської сільської ради з 19.04.1993 (наказ про прийняття на роботу №24/к від 19.04.1993) по 05.11.1999 (наказ про звільнення №71/к від 05.11.1999); із 10.11.1999 (наказ про прийняття на роботу №72/к від 10.11.1999) по 29.12.2000 (наказ про звільнення №88/к від 29.12.2000).

Отже, записи у дублікаті трудової книжки НОМЕР_2 про період трудової діяльності позивача із 19.04.1993 по 05.11.1999 та із 10.11.1999 по 31.12.1999 підтверджуються довідкою №1490 від 26.10.2023.

- архівна довідка про підтвердження трудового стажу №18/01-183 від 21.11.2023, видана АТ "Укртелеком" у якій вказано: видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що вона дійсно працювала у Вільнянському РУЗ з 1984 по 1991 роки: 01.06.1984 прийнято на посаду електромеханка лінійного апаратного залу, наказ №06-к від 01.06.1984; 28.01.1991 звільнена за власним бажанням. наказ №7-а від 28.0.1991 (а.с. 49);

- довідка №153 від 30.10.2023 Орендного виробничого управління Житлово-комунального господарства від 30.10.2023 №153 у якій вказано: що ОСОБА_7 працювала в ОВУЖКГ м. Вільнянська з 23.07.1991 майстром з технагляду (наказ про прийом на роботу №97 від 23.07.1991) по 22.01.1992 (наказ про звільнення №2 від 22.01.1992) (а.с. 48).

Отже, записи у трудовій книжці НОМЕР_1 про період трудової діяльності позивача із 01.06.1984 по 28.01.1991 та із 23.07.1991 по 22.01.1992 підтверджуються довідками: №18/01-183 від 21.11.2023, №153 від 30.10.2023.

Інші періоди трудової діяльності позивача, починаючи з 01.01.2000 зараховані до страхового стажу відповідно до інформації, що міститься в системі персоніфікованого обліку. Вказана обставина підтверджується розрахунком страхового стажу (а.с. 33) та довідкою форми ОК-5 (а.с. 62-63)

З урахуванням вказаного, суд вважає протиправною та такою, що не відповідає приписам законодавства відмову у зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та дубліката трудової книжки НОМЕР_2 : з 01.06.1984 по 28.01.1991, з 23.07.1991 по 22.01.1992, з 19.04.1993 по 05.11.1999, із 10.11.1999 по 31.12.1999

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині незарахування до стажу позивача періоду її роботи до 01.01.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 та дублікату трудової книжки НОМЕР_2 .

Щодо наявності у позивача права на застосування ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796).

Згідно із ст. 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 30 років, при розрахунку якого слід врахувати, що від 30 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796.

Згідно з п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII.

Статтею 55 Закону №796 визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796 передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що органом пенсійного фонду, за результатом розгляду заяви позивача від 10.08.2023 зроблено висновок: "Наданими документами підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 5 місяців 20 днів. Оскільки станом на 01.01.1993 року заявниця прожила або відпрацювала у цій зоні менше 3 років, у неї відсутнє право на зниження пенсійного віку" (а.с. 32).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII позивач до заяви про призначення йому пенсії додала, зокрема, наступні документи:

- посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_6 (а.с. 7);

- рішення Овруцького районного суду від 17.03.2005 у справі №2-603/05 у резолютивній частині якого вказано: встановити факт проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в с. Заріччя та с. Левковичі Овруцького району Житомирської області з жовтня 1985 року по жовтень 1986 року (а.с. 58).

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Облдержадміністрацією у жовтні 2002 року, надає їй право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання або робота такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції від 29.06.1993, що була чинна станом на 25.03.1995 - на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).

В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Однак, із системного аналізу норм ст. 55 Закону №796 вбачається, що право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості виникає у особи при умові, що особа постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Суд звертає увагу на ту обставину, що єдиним документом, який підтверджує проживання позивача на території радіоактивного забруднення, є рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2005 у справі №2-603/05 яким ухвалено: "Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в с. Заріччя та с. Левковичі Овуцького району Житомирської області з жовтня 1985 року по жовтень 1986 року" (а.с. 8). У рішенні вказано, що згідно довідки виконавчого комітету Левковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області №206 від 03.03.05, ОСОБА_10 проживала в с.Левковичі з квітня 1986 року по жовтень 1986 року.

У довідці Овруцької міської ради №731 від 29.05.2023 вказано, що позивач з 26.04.1986 по жовтень 1986 проживала без реєстрації в с. Левковичі, Коростенський (Овруцький) район, Житомирська область, яке згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с. 57).

Інших документів, які б підтверджували проживання (роботу) позивача на території радіоактивного забруднення із 26.04.1986 по 01.01.1993 матеріали адміністративної та пенсійної справи, не містять.

Наявність у позивача посвідчення серії Б, з урахуванням факту, встановленого рішенням районного суду, вказує на дотримання позивачем однієї з умов, вказаних у пункті 5 Порядку № 501, а саме: постійне проживали на території гарантованого добровільного відселення на день аварії 26.04.1986.

На дату звернення із заявою від 10.08.2024, вік позивача становив 59 років.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону №796, а тому оскаржуване рішення в цій частині є провомірним.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд, в межах спірних правовідносин, не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про можливість виходу за межі позовних вимог, оскільки ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи відповідно до трудової книжки та дублікату трудової книжки, у період до 01.01.2000.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області прийняло рішення від 17.08.2023 відповідно до законодавства про екстериторіальність.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 підїзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 17.08.2023 №76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , а саме: із 01.06.1984 по 28.01.1991 та із 23.07.1991 по 22.01.1992 із 19.04.1993 по 05.11.1999 та із 10.11.1999 по 31.12.1999.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

13.11.24