Справа № 200/3793/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року справа №200/3793/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 р. у справі № 200/3793/24 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування протоколів/розпоряджень щодо призначення/перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати Протоколи/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з датами розрахунку «21.03.2024», «27.03.2024», «07.05.2024», «31.05.2024» проведені відповідачем на підставі рішення за №76 від 25.03.2024 року, від 02.04.2024 року, від 07.05.2024 року, від 06.06.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 13.03.2024 року:

- перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, враховуючи вже виплачені суми пенсії;

- врахувати при проведенні розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 до 01.01.2004 року стаж роботи в «Єнакієвському МВ УМВС України в Донецькій області» з 01.07.2000 року по 15.06.2001 року;

- врахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 15 лютого 1987 року по 15 березня 1987 року, у потрійному розмірі;

- призначити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі з інвалідністю ІІІ групи;

- призначити ОСОБА_1 доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів;

- підвищити розмір пенсії за віком ОСОБА_1 , який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів;

- відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, на відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області принести офіційне вибачення ОСОБА_1 , шляхом публікації вибачення на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розділі «Новини».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не застосування при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; не зарахування у потрійному розмірі періоду роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; не призначення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; не застосування при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії - 13.03.2024 року, з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки; зарахувавши у потрійному розмірі період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; призначивши доплату за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів; застосувавши при призначенні пенсії підвищення розміру пенсії який звернувся за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що позивачем не надано документів, що підтверджують в зазначений період перебування у зоні відчуження, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Первинними документами, що стверджують періоди перебування в зоні відчуження є: довідки про період роботи в зоні відчуження, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи та інші первинні документи, які містять відмітки підприємств, установ, організацій, в складі яких виконувались роботи та які були розташовані в зоні відчуження.

Щодо призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі з інвалідністю ІІІ групи, управління зазначає, що ОСОБА_1 встановлено підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат)(30% від 2361 грн.) в розмірі 708,30 грн., як більш доцільний варіант. Також, відповідно до Постанови № 1381 встановлено збільшення в розмірі 2754,35 грн. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлені всі передбачені діючим законодавством надбавки ОСОБА_1 .

Також зазначає, що підстави для встановлення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження - відсутні. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 41 рік 10 місяців 02 дні, понаднормовний стаж складає 6 років Позовні вимоги не підлягають в цій частині задоволенню, оскільки у ОСОБА_1 відсутній понаднормовий стаж 8 років.

Посилання позивача на положення ч. 2 ст. 40 Закону № 1058, вважає помилковим, оскільки вказана норма стосується випадків первинного призначення пенсії, а не переведення з одного типу пенсійних виплат на інший.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , внутрішньо переміщеною особою, довідка від 25.03.2015 року №1434-1620 та пенсіонером за віком, що не є спірною обставиною між сторонами.

Згідно довідки серії МСЕ- №218356 від 25.07.2001 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи безстроково у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 від 20.11.2001 року ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 10.09.2001 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до довідки №632 від 02.03.2009 року, виданої Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_1 у період з 15 лютого 1987 по 15 березня 1987 року виконував спеціальне завдання з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у Брагінському та Хойникському районах Гомельської області БРСР (наказ ДССШМ від 27.03.1987 року №35 о/с).

Згідно довідки №26 від 13.01.2012 року, виданої Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_1 за період виконання службових обов`язків у Хойникському РВ ВС з 15 лютого 1987 по 15 березня 1987 року (29 днів) за місцем навчання Донецька середня школа міліції МВС СРСР (на теперішній час - Донецький юридичний інститут МВС України) на посаді курсант посадовий оклад складав 145,00 крб, виплачено грошове забезпечення в сумі 285,32 крб.

13.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №8 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою №982 за перерахунком пенсії, відповідно до якої просив здійснити перехід на інший вид пенсії - за віком.

25.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 8585,08 грн., яка складалася з наступних складових: розмір пенсії за віком (ст. 27) (13125,33 * 0,40833) - 5359,47 грн, доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 5 років) - 118,05 грн, збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 - 1339,87 грн, підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат.) (30 % від 2361 грн) - 708,30 грн, цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи - 50,00 грн.

02.04.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення 76 про перерахунок пенсії з 13.03.2024 року, у зв`язку з індексацією заробітку, внаслідок чого змінився розмір пенсії за віком (ст. 27) (27874,32 грн * 0,40833) - 11381,92 грн, а також збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 - 2845,48 грн Розмір пенсії з надбавками склав 15103,75 грн.

На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 24.04.2024 року №10157-7658/П-02/8-0500/24, відповідно до якої з 15.06.2001 позивачу була призначена пенсія за вислугу років, розрахована відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 13.03.2024 позивач звернувся до Головного управління із заявою на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, долучених до заяви від 13.03.2024, позивача переведено з 13.03.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 з урахуванням страхового стажу за період роботи з 01.09.1978 по 31.12.2023, який складає 40 років 10 місяців 17 днів. Коефіцієнт страхового стажу відповідно до статті 25 закону № 1058 складає 0,40833. Середньомісячна заробітна плата розрахована за даними персоніфікованого обліку за період з 01.01.2004 по 31.12.2023 та складає 27874,32 грн (3,48670 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати х 7994,47 грн - показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки). Розмір пенсії станом на 13.03.2024 склав 15103,75 грн, в тому числі: 11381,92 грн - розмір пенсії за віком (ст. 27) (27874,32 х 0,40833); 118,05 грн - доплата за понаднормовий стаж (за 5 років); 2845,48 грн - збільшення ст. 21 ЗВС Постанова № 1381 п. 1; 708,30 грн - підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат) (30% від 2361 грн); 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи.

В матеріалах справи наявна довідка про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески №114 від 30.04.2024 року, видана Головним управлінням МВС України в Донецькій області, відповідно до якої позивачу за період з 01.07.2000 по 15.06.2001 року не було сплачено страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, на звернення позивача з питань пенсійного забезпечення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 04.06.2024 року №14716-12161/П-02/8-0500/24, відповідно до якої з 13.03.2024 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 01.05.2024 позивач звернувся до Головного управління з заявою №2315 про проведення перерахунку допризначення в зв`язку з наданими додатковими документами. До звернення позивачем додано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески №114 від 30.04.2024, яка видана «ГУМВС України в Донецькій області». Відповідно до довідки №114 за період роботи з липня 2000 року по червень 2001 року наявна інформація про відсутність сплати щомісячних страхових внесків до Пенсійного фонду України. Тому, період роботи з липня 2000 року по червень 2001 року не зараховано до страхового стажу.

Крім того, позивачем подано до суду витяг з електронного кабінету, відповідно до якого станом на 08.07.2024 року складові пенсійної виплати позивача складаються з: розміру пенсії за віком (ст. 27) (26336,58 * 0,41833) - 11 017,38 грн, доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 6 років) - 141,66 грн, збільшення ст. 21 ЗВС Пост. №1381 п. 1 - 2754,35 грн, підвищення інвалідам війни 3 групи (1 кат.) (30 % від 2361 грн) - 708,30 грн, цільова допомога інвалідам війни ІІІ групи - 50,00 грн.

Окрім того, відповідачем подано до суду розрахунок стажу ОСОБА_1 з програмного забезпечення «Форма РС-право», відповідно до якого період служби в Єнакіївському МВ УМВС України в Донецькій області з 01.07.2000 по 15.06.2001 року зараховано до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідачем подано до суду протокольне рішення про перерахунок пенсії №976, відповідно до якого ОСОБА_1 проведено з дати призначення пенсії за віком - 13.03.2024 року перерахунок з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 15.06.2001 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч.3 ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачу у 2012 році було призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону №2262-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV останній звернувся 13.03.2024 вперше, а тому, в цьому випадку, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.

Отже, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17, та Верховного Суду, висловлену у постановах від 31 липня 2019 року у справі №720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі №263/6611/17.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, тому пенсійний орган має враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, а саме за 2021-2023 роки.

Щодо доводів апелянта, що позивачем не надано документів, що підтверджують в зазначений період перебування у зоні відчуження, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд зазначає наступне.

У розумінні статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також тих, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, категорія 1 - особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно статті 56 Закону №796-XII час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 65 Закону №796-XII передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначено, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є: - довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Спірним питанням є наявність підстав для врахування періоду проходження військової служби позивачем з 15.02.1987 по 15.03.1987 до страхового стажу у трикратному розмірі як періоду участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 56 Закону №796-XII передбачено можливість врахування до стажу роботи у трикратному розмірі час роботи, служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.

Статтею 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Такими зонами є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км-2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км-2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км-2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком № 1 до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи слідує, що позивачем на підтвердження особливого статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та періоду роботи у зоні відчуження до заяви про призначення пенсії за віком додавалися копії: посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 від 20.11.2001 року разом з вкладкою №123360 від 31.07.2001 року, відповідно до якої ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; витяг з наказу начальника Донецької спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР від 27 березня 1987 року №35 л/с, відповідно до якої ОСОБА_1 виконував спеціальне завдання в Брагінському та Хойнікському районах Гомельської області БРСР за період відрядження на ЧАЕС з 15 лютого по 15 березня; довідку №632 від 02.03.2009 року, видану Донецьким юридичним інститутом, про період виконання спеціального завдання з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у Брагінському та Хойникському районі Гомельської області БРСР з 15.02.1987 по 15.03.1987 року; а також довідку №26 від 13.01.2012 року, видану Донецьким юридичним інститутом, про виплачене позивачу грошове забезпечення виходячи з кількості днів перебування в зоні відчуження Чорнобильської АЕС за період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року (29 днів) у двократному розмірі.

Відповідно до наданих позивачем документів в період з 15.02.1987 по 15.03.1987 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в Брагінському та Хойнікському районах Гомельської області БРСР. Наведена обставина підтверджена наданими позивачем документами та не є спірною.

Відповідно до ст. 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців.

Виходячи з аналізу зазначених положень статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визнаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків саме у зоні відчуження.

Отже, позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у населених пунктах Гомельської області БРСР, які віднесено до зони відчуження.

Отже, відповідачем протиправно за зараховано до страхового стажу позивача в потрійному розмірі період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15.02.1987 по 15.03.1987 року.

Щодо призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особі з інвалідністю ІІІ групи, суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Розміри вказаної щомісячної додаткової пенсії визначено пунктом 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок №1210).

Так, згідно підпункту 1 пункту 13 Порядку №1210 вищезазначена додаткова пенсія виплачується особам з інвалідністю 3 групи, що належать до категорії 1 у розмірі 284,7 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема, статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Першого сенату Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року у справі №3-51/2021 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зазначеному рішення Перший сенат зазначив, «що зі змісту положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу вбачається, що цим положенням: не внесено будь-яких змін (доповнень) безпосередньо до Закону №796; не скасовано, не змінено, не доповнено, не зупинено (призупинено) дії будь-якого положення Закону №796; не встановлено розмірів соціальних виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Положенням пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу встановлено додатковий порядок застосування статей 50, 54 Закону №796. Отже, можливо лише припустити, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу вплине на зміст та обсяг права на соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, наприклад, якщо Кабінет Міністрів України на його виконання ухвалить акт, яким зменшить розміри соціальних виплат виходячи з наявних фінансових ресурсів до тих меж, що під сумнівом буде сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону № 796 розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій регулює Кабінет Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати».

Таким чином, незважаючи на скасування пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України нормативне регулювання щодо визначення Кабінету Міністрів України як органу, який визначає порядок і розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону №796-ХІІ не змінилось.

При цьому, згідно із пунктом 15-1 Порядку №1210 особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Враховуючи зазначене, позивач, отримуючи підвищення інвалідам війни 3 групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, а тому вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №363/4916/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а.

Щодо доводів апелянта, що підстави для встановлення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження відсутні, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, серед яких, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - зменшення віку 8 років.

Згідно положень частини 2 вищезазначеної статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Згідно положень статті 29 Закону №1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.

Судом встановлено на підставі протокольного рішення №76, що страховий стаж позивача становить 41 рік 10 місяців 02 дні, з якого 6 років є понаднормовим, за який становлено доплату, передбачену абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

Крім того, судом встановлено вище, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження у період з 15.02.1987 по 15.03.1987 року у кількості 29 днів.

Оскільки позивач здійснював спеціальне завдання в зоні відчуження у 1987 року не менше 14 календарних днів, а також наявністю більше 41 року страхового стажу, відповідно позивач має право на зменшення пенсійного віку, а також страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, на 8 років.

Враховуючи зазначене, позивач має право на призначення доплати за понаднормовий стаж з урахуванням зменшеного відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 8 років відповідного страхового стажу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Окрім того, виходячи з аналізу положень ст. 29 Закону №1058-IV право на встановлення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення до пенсії виникає у осіб: які набули право на пенсію за віком за нормами Закону 1058-IV (досягнули віку та мали мінімальний необхідний стаж); виявили бажання після досягнення 60 річного віку працювати і отримувати пенсію за віком на умовах Закону 1058-IV з більш пізнього віку.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 17 травня 2019 року по справі №511/777/17 вказано, що для збільшення розміру пенсію у зв`язку з відстрочкою її призначення необхідними умовами є досягнення пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, наявність страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку.

Враховуючи наявність у позивача права на визначене статтею 55 Закону №796-ХІІ зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років, а також те, що позивач продовжив працювати після досягнення пенсійного віку, та звернувся за призначенням пенсії за віком при досягненні 62 років, суд вірно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо підвищення розміру пенсії за віком у зв`язку зі зверненням за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, з урахуванням зменшеного на 8 років пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що працював у 1987 році у зоні відчуження, не менше 14 календарних днів.

За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 р. у справі №200/3793/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 р. у справі №200/3793/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складе 14 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко