Справа № 420/13295/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13295/24
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Дата і місце ухвалення 25.07.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 р. у справі №420/13295/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 29.09.2023 по 29.03.2024 у сумі 75 907,36 грн (за шість місяців) враховуючи судові рішення по справі 420/25083/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024р. позов частково задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020р. (з урахуванням обмеження строку стягнення середнього заробітку шістьма місяцями) у розмірі 75 494,82грн (сімдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні вісімдесят дві копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржником зазначено, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що адміністративний позов подано позивачем з порушення строку визначеного ч.1 ст. 233 КЗпП України.

З урахуванням наведених вище доводів, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що у період з 18.06.1993р. по 30.06.2020р. ОСОБА_1 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2023р. №138 позивача, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

29.03.2024 року, Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/25083/23 від 22.11.2023р., виплачено на рахунок позивача перераховане грошове забезпечення у сумі 34 679,33 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020р. (з урахуванням обмеження строку стягнення середнього заробітку шістьма місяцями) у розмірі 75 494,82грн (сімдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні вісімдесят дві копійки).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, індексація тощо).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 30.06.2023р.

На виконання рішення суду по справі №420/25083/23 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено 29.03.2024р. на користь позивача перераховане грошове забезпечення у сумі 34 679,33 грн.

Отже, відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем не у строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України.

Враховуючи, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка всупереч норм чинного законодавства не здійснила з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо строків звернення позивача до суду з відповідним позовом, колегія суддів зазначає.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати.

Водночас відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням позивача з публічної служби, до спірних правовідносин підлягають застосування саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки такі положення є спеціальними по відношенню до ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Таким чином, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний процесуальний строк, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.

Аналізуючи наведені обставини справи, зіставлені з правовим регулюванням спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки спірні правовідносини пов`язані із затримкою розрахунку за період з дати звільнення, для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня фактичного розрахунку.

З наявних матеріалів справи слідує, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 29.03.2024, відтак позивач, звернувшись до суду з позовної заявою 30.04.2024, не пропустив визначений законом строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

З огляду на наведене, покликання скаржника на пропущення позивачем строку звернення з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд апеляційної інстанції вважає безпідставним.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 р. у справі №420/13295/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук