Справа № 320/9262/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 листопада 2024 року м. Київ № 320/9262/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень в адміністративній справі за первісним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Державної податкової служби у м. Києві з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 80509,79 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ФОП ОСОБА_1 подала зустрічний позов до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішення ГУ ДПС в м. Києві № від 29.04.2020 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 56 250,00 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в м. Києві № від 29.04.2020 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 4 687,50 грн.

Вирішуючи питання щодо прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, суд виходить з такого.

В силу приписів частини першої статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому за змістом положень частини четвертої статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подану позовну заяву і зазначені в ній пояснення щодо пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України позов пред`являється до адміністративного суду шляхом подання позовної заяви.

Частиною першою та другою статті 178 КАС України встановлено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина 3 статті 178 КАС України).

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини п`ятої статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Аналогічні положення щодо строку подання відзиву містяться в частині першій статті 261 КАС України (особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні).

За змістом частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 120 КАС України).

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина сьома статті 120 КАС України).

За змістом пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Ухвалу суду від 05 квітня 2023 року про відкриття спрощеного провадження отримано відповідачем 06.04.2024.

Матеріали справи містять докази повідомлення відповідача - ОСОБА_1 про прийняття Київським окружним адміністративним судом ухвали від 05 квітня 2023 року про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання шляхом передачі змісту ухвали засобом телекомунікаційного зв`язку, а саме телефонограмою від 06 квітня 2023 р. Також, відповідача поінформовано, що відповідна ухвала оприлюднена у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, де він додатково може з нею ознайомитися.

Отже, останнім днем подачі зустрічного позову було 21.04.2024. При цьому, зустрічний позов відповідачем подано лише 14.06.2023, тобто з пропуском строку, встановленого статтями 177, 261 КАС України.

Клопотання щодо поновлення строку подачі зустрічного позову позивач до суду не надав.

Також, згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Якщо платник податку не згоден із податковим повідомленням - рішенням або іншим рішенням податкової, він має право оскаржити його в адміністративному або судовому порядку згідно зі ст. 56 ПКУ. Водночас адміністративне оскарження вважається досудовою процедурою вирішення спору.

Відповідно до п. 56.18 ПКУ платник податків, з урахуванням строків позовної давності, визначених ст. 102 ПКУ (1095 днів), має право оскаржити в суді ППР або інше рішення контролюючого органу в будь-який момент після його отримання. Одночасно п. 56.19 ПКУ передбачено: коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміноскарження, платник податків має право оскаржити в суді ППР або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення такої процедури за п. 56.17 ПКУ. Отже, п. 56.19 ПКУ встановлює місячний строк оскарження ППР.

Строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи становить 6 місяців (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАСУ). Абзацом 1 ч. 4 ст. 122 КАСУ передбачено строк для реалізації оскарження рішень суб`єктів владних повноважень (до яких, безумовно, належить ДПС), що в разі, коли законом передбачено можливість досудового вирішення спору і позивач цим скористався, або законом визначено обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень2. А абз. 2 ч. 4 ст. 122 КАСУ встановлює шестимісячний строк для звернення до суду, якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та(або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу в установлені законодавством строки.

Навіть поверхневий аналіз вказаних вище норм законодавства - п.п. 56.18, п. 56.19 ПКУ та ст. 122 КАСУ - свідчить, що вони неоднаково регулюють один і той самий інститут права: строк судового оскарження ППР та інших рішень органів ДПС. Інакше кажучи, наведені норми по-різному визначають строки звернення за захистом до суду.

Але в будь-якому випадку він не може перевищувати 1095 днів (три роки).

За нормами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тобто, питання, пов`язані з обчисленням строку звернення до адміністративного суду, його поновленням, а також наслідки пропуску такого строку чітко врегульовано вищевказаними положеннями законодавства.

Окрім цього, частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відтак, наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 826/22361/15.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі № 9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Запровадження інституту давності та наслідків закінчення (збігу, спливу, завершення перебігу) процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд звертає увагу, що за змістом частини 1 статті 122 і частини 1 статті 123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки преклюзивності.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19 "Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій".

Отже, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас, представник позивача за зустрічним позовом, пояснюючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду з оскарженням податкових повідомлень - рішень 2020 року зазначає, що ознайомився з ними під час ознайомлення з матеріалами цієї адміністративної справи, а також додав, що оскільки в матеріалах справи є доказ того, що позивач оскаржувані податкові повідомлення - рішення не отримував, то він не знав і не міг знати про них.

Однак, суд сприймає критично відповідну позицію представника позивача за зустрічним позовом з огляду на таке.

В матеріалах справи наявні докази направлення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень ФОП ОСОБА_1 на податкову поштову адресу: АДРЕСА_1 , та подальше повернення кореспонденції у зв`язку з закінченням терміну зберігання навесні 2020 року.

Положенням пункту 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, Податковим кодексом України чітко визначено, що відповідні відправлення вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення і відповідно з цією датою пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду.

При цьому, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду за межами 1095 денного строку.

Враховуючи викладене, позивач в поданій заяві не довів та не аргументував поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Тож, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та пов`язані з реальними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду.

Частиною другою статті 178 КАС України передбачено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Приписами частини шостої статті 161 Кодексу регламентовано, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Наведені обставини вказуються на невідповідність зустрічної позовної заяви вимогам процесуального закону.

Крім цього, відповідно до ч. 9 ст. 44 КАС України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення.

Всупереч відповідній вимозі представник позивача не долучив до зустрічного позову доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Для усунення вказаних недоліків і приведення позовної заяви у відповідність до вимог статей 123 та 161 КАС України, позивачу необхідно надати певний строк.

Керуючись статтями 169, 177, 178, 243, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень в адміністративній справі за первісним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - залишити без руху.

Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про прийняття адміністративної справи до провадження та залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.