Справа № 240/6467/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/6467/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від в 15.02.2024, лист №0600-0211-8/19448 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 25.11.2023.

В обґрунтування позову вказує, що має необхідний страховий стаж для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, що не заперечується та статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявністю посвідчення 1 категорії серії НОМЕР_1 , що надає право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХИ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах гарантованого добровільного відселення, про що зазначено в самому посвідченні. Вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивача.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючим суддею у справі №240/6467/24 визначено суддю Липу В.А..

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 087.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 03.06.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позивач звернулась 05.02.2024 із заявою №628 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення з пенсії згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796. Заява №628 від 05.02.2024 розглянута за принципом екстериторіальності та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві винесено рішення відмовити ОСОБА_1 у проведенні даного перерахунку. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов до суду 12.06.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що згідно наданих документів гр. ОСОБА_1 прожила і пропрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 рік, 2 роки 9 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 п.2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи з вище сказаного, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком гр. ОСОБА_1 згідно заяви від 05.02.2024. Просить відмовити у задоволенні позову.

Розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року №140 було призначено повторний автоматизований розподіл справ, що перебували в провадженні судді Липи В.А., зокрема й адміністративної справи №240/6467/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/6467/24 було визначено суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну.

Суддя своєю ухвалою від 25.07.2024 прийняла позовну заяву до свого провадження, розпочала розгляд справи спочатку та зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

У період із 19.08.2024 по 02.09.2024 та із 17.10.2024 по 30.10.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці

Матеріали пенсійної справи позивача надійшли до суду 31.10.2024.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 05.02.2024 про перехід на інший вид пенсії, на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 12.02.2024 о/р 93 (вих. №4104/03-16 від 12.12.2024) (а. с. 112) у якому вказано: "Згідно наданих документів гр. ОСОБА_1 прожила і пропрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 рік, 2 роки 9 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 п.2 Закону. Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком гр. ОСОБА_1 , по заяві № 628 від 05.02.2024. Головному управлінню Пенсійного фонду, України в Житомирській області про результати розгляду заяви повідомити гр. ОСОБА_1 "

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0211-8/19448 від 15.02.2024 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення від 12.02.2024.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Аналізуючи доводи відповідача щодо відсутності підтвердження позивачу необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а не посиленого радіологічного контролю, як помилково зазначено в оскаржуваному рішенні, станом на 1 січня 1993 року, передбаченого частиною другою статті 55 Закону № 796, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки №336 від 30.01.2024, виданої Відділом реєстрації місця проживання Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована в с. Грозине Коростенського району Житомирської області з 26.04.1986 по 26.08.1987 та із 08.07.1991 по 13.05.1996, із 03.11.2000 по 14.11.2012 що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 (а.с. 130).

У довідці №337 від 31.01.2024, виданої Відділом реєстрації місця проживання Коростенської міської ради Житомирської області, вказано, що ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована в м. Коростень Житомирської області з 12.05.2000 по 03.11.2000, із 16.11.2012 по 12.12.2012, із 12.12.2012 по 24.04.2015, із 24.04.2015 по теперішній час. Вказаний населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 (а.с. 129).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 с.Грозине, Коростенського району Житомирської області та м. Коростень Житомирської області відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Отже, довідка №336 від 30.01.2024 та довідка №337 від 31.01.20224 Відділу реєстрації місця проживання Коростенської міської ради Житомирської області, є належним доказом проживання позивача на момент аварії ( 26.04.1986) та по 26.08.1987 та із 08.07.1991 по 01.01.1993 в зоні радіоактивного забруднення (територія гарантованого добровільного відселення).

Акт від 06.03.2024 (а.с. 18) до заяви від 05.02.2024 позивачем не надавався, при прийнятті оскаржуваного рішення органом Пенсійного фонду України не досліджувався, а тому суд не вбачає правових підстав для надання оцінки зміст такого доказу.

Вказані обставини свідчить, що позивач з моменту аварії та до 01.01.1993 проживала на території гарантованого добровільного відселення 2 роки 9 місяців 25 днів.

Отже, позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки не підтверджено факт проживання позивача з моменту аварії з 26.04.1986 по 01.01.1993 в зоні радіоактивного забруднення не менше 3 років, що свідчить про недотримання обов`язкової умови, встановленої ст. 55 Закону №796.

Позивачем до позову додано копію посвідчення потерпілої від чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 , виданого 26.11.2016 (а.с. 10)

Відповідно до п. 3 та 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20 січня 1997 р. N 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Посвідчення видаються: потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи; хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - на підставі висновку експертної медичної ради і акта форми N Н-1.

Отже, посвідчення категорії 1 потерпілої від Чорнобильської катастрофи не є доказом проживання позивача на території радіоактивного забруднення до 01.01.1993 не менше 3-х років.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що прийняте у порядку, спосіб та з урахуванням вимог законодавства України

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ,04053, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська область, Житомирський район,10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

12.11.24