Справа № 240/34136/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/34136/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення 93539,03 грн за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати 28.11.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що йому під час проходження військової служби відповідачем не було виплачено належне грошове забезпечення. Не погодившись з такою бездіяльність відповідача позивач оскаржив її до суду. На виконання рішення суду відповідач здійснив виплату грошового забезпечення позивачу 28.11.2023. На думку позивача, він має право на виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати 28.11.2023.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

24.01.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. №4808/24. У відзиві відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 , виходячи з природи компенсації втрати частини доходу вважає, що така виплата, жодним чином не пов`язана з оплатою праці (не є заробітною платою та її складовими/додатковими елементами) та не є винагородою за виконану роботу. Дана компенсація має іншу природу походження та призначення у порівнянні з Главою VII - Оплата праці Кодексу законів про працю України, а тому визначена приписами ст.ст.116-117 Кодексу законів про працю України відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, до даних правовідносин не застосовується. Військова частина НОМЕР_1 , здійснивши усі належні позивачу виплати при звільненні з військової служби, виконала свої обов`язки, як роботодавця. Тому, будь яких порушень чинного законодавства та прав позивача стосовно грошової допомоги при звільненні з військової служби, відповідачем допущено не було.

Крім того, відповідач у відзиві посилається на пропуск строку звернення з даним позовом до суду, оскільки звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу 11.08.2021, а з даним позовом звернувся до суду лише у грудні 2023 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 витребувано у відповідача додаткові докази.

09.07.2024 відповідачем на виконання вимог суду надіслано додаткові докази вх. №38940/24.

Щодо викладених доводів представника відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд наголошує, що відповідачем в порушення положення статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, викладення у відзиві на адміністративний позов заяв та клопотань не передбачено чинними нормами процесуального законодавства та суперечить статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо суті клопотання, то з матеріалів справи вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 19.12.2022 у справі №30965/21 виплатила позивачу грошове забезпечення 28.11.2023, позивач, вважаючи, що має право на виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом 05.12.2023, тобто у межах строку, що встановлений ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2021 №163, позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 11.08.2021.

Проте, під час проходження військової служби у період з 29.01.2020 по день звільнення, відповідач недоплачував позивачу грошове забезпечення, а при звільненні з військової служби з позивачем не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме належне позивачу з 29.01.2020 по день звільнення грошове забезпечення в сумі 93539,03 грн виплачено лише 28.11.2023, що підтверджено банківською випискою (а.с.13).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №240/30965/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 11.08.2021, а також грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01 січня 2020 року, та Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01 січня 2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Тобто, на думку позивача, відповідач затримав виплату належного позивачу грошового забезпечення в сумі 93539,03 грн саме за період з 29.01.2020 по 28.11.2023.

При цьому при виплаті грошового забезпечення відповідач не виплатив грошову компенсацію втрати частини доходу належну позивачу за час затримки виплати такого грошового забезпечення.

На звернення позивача про виплату грошової компенсації за час затримки виплати грошового забезпечення відповідач відповідь не надав та виплату такої компенсації не здійснив.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за час затримки виплати грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст.2 Закону №2050-ІІІ).

Така сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону №2050-ІІІ).

Зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

В силу п.1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі №280/676/19 та від 13.09.2021 у справі №639/3140/17.

Відповідно до роздруківки з особового рахунку встановлено, що ОСОБА_1 на виконання рішення в адміністративній справі №240/30965/21 виплачено суми грошового забезпечення в розмірі 93539,03 грн, що зараховані на картковий рахунок 28.11.2023 (а.с.13).

Таким чином, оскільки наявний факт невчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення з 29.01.2020 по день фактичної виплати - 28.11.2023, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягує на користь позивача, понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення 93539,03 грн за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати 28.11.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

14.11.24