Справа № 420/13977/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13977/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги адвоката Чернохатного Дмитра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Поповим В.Ф. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року адвокат Чернохатній Дмитро Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення «січень 2008 року»;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078);

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення 3 966, 77 грн. в місяць у загальній сумі 142 520, 38 грн. за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020 роки;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що Позивач у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року проходив військову службу у Відповідача та за цей період грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось не в повному обсязі, оскільки не нараховувалась та виплачувалась ані «поточна індексація», ані «індексація-різниця». На день виключення Позивача зі списків особового складу військової частини, Відповідачем не було проведено повного розрахунку, хоча нарахування та виплата індексації грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін, яка є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форм власності та виду юридичної особи.

Також Позивач зазначає, що у період з березня 2016 року до лютого 2018 року йому нараховувалась «щомісячна додаткова грошова винагорода», передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2019 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889). Проте, Відповідачем при обрахунку та виплаті Позивачу «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016-2017 рік та «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік в розрахунок не було включено та не враховано суми «щомісячної додаткової грошової винагороди». При цьому, з огляду на те, що у вказаний період місячне грошове забезпечення Позивача протиправно не було проіндексоване, відповідно, нарахування та виплата «щомісячної додаткової грошової винагороди» за 2016-2018 роки, «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016-2017 роки та «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік, були проведені Відповідачем виходячи із непроіндексованого (знеціненого) місячного грошового забезпечення. Враховуючи те, що індексація має систематичний (щомісячний) характер, а їх правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, зазначені виплати мають бути враховані у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку «щомісячної додаткової грошової винагороди» за 2016-2018 роки, «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016-2017 роки та «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік, відтак такі виплати підлягають перерахунку.

Крім цього, беручи до уваги, що у період з березня 2018 року по лютий 2021 року місячне грошове забезпечення Позивача також протиправно не було проіндексоване, зокрема не виплачувалась «індексація-різниця», відповідно, нарахування та виплата «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки, були проведені Відповідачем виходячи із непроіндексованого (знеціненого) місячного грошового забезпечення. Оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний характер, Відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не включення при розрахунку Позивачу вказаних грошових допомог та виплат, - індексації як складової місячного грошового забезпечення, чим порушив права Позивача на отримання таких виплат в повному розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) «січень 2008 року»;

- зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) «січень 2008 року», із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність Відповідача, яка полягає у неврахуванні індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті Позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 за період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року включно та при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- зобов`язано Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року включно та грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік із врахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник Позивача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для включення «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбачену Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема «матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік та «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки. Вказаний висновок вважає помилковим з огляду на ігнорування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, а саме Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 року по справі № 825/997/17 та у постанові від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17. З огляду на які, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджених наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі Інструкція № 260) в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині позовних вимог стосовно нарахування та виплати «індексації-різниці», врахування індексації під час нарахування та виплати додаткових видів грошового забезпечення з огляду на помилкове застосування норм Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078) та практики Верховного Суду, викладеної зокрема у постанові від 23.03.2023 року (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 року про виправлення описки в ній) по справі № 400/3826/21. Більш того, судом першої інстанції упущено, що позовні вимоги стосувались всієї індексації грошового забезпечення (як «поточної», так і «індексації-різниці»). Як встановлено у справі, поточну індексацію грошового забезпечення Позивач отримував, проте остання не була врахована під час нарахування та виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Також, із рішенням суду першої інстанції не погодився Відповідач, проте в частині задоволення позовних вимог, тому також звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, оскільки у Міністерства оборони України в межах наявного фінансового ресурсу не було можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у спірний період. Також апелянт посилається на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпеченим, в розумінні ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Таким чином, Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в його діях не було порушення норм матеріального права.

Крім цього, скаржник зазначає про відсутність правових підстав для врахування Позивачу «січня 2008 року» в якості базового місяця для обчислення індексу споживчих цін чи як «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» у період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно. При цьому також зазначає, що визначення базового місяця індексації грошового забезпечення за відповідний період встановлений судом є виключно компетенцією військової частини, а підміна судом повноважень Відповідача є втручанням в його дискреційні повноваження.

Також апелянт зазначає, що станом на теперішній час Позивач не звертався до Відповідача із заявою про нарахування та виплату «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою № 889 за період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік, а Відповідачем не приймалось рішення стосовно цих виплат, відтак право Позивача в цій частині Відповідачем порушено не було, тому звернення до суду з цими вимогами є передчасним.

Скаржник також вказує на відсутність підстав для проведення індексації «допомоги для оздоровлення» та «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань», оскільки зазначені виплати є разовими, а отже не підлягають індексації. Крім цього зазначає, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, носила виключно тимчасовий характер та не може входити до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Враховуючи те, що індексація та додаткова грошова винагорода не можуть бути складовими грошового забезпечення, заявлені позовні вимоги не можуть виплачуватись з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а представника Позивача частковому задоволенню, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року проходив військову службу у Відповідача.

Відповідно до Довідки про розрахунок індексації з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року, а також Карток особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_2 за 2016-2017 роки, № 1389 за 01/2018-12/2018, № 1347 за 01/2019-12/2019, № 1517 за 01/2020-12/2020, № 1516 за 01/2021-12/2021, складених та виданих Відповідачем на запит Позивача щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у період проходження ним військові служби, вбачається наступне:

- у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року «поточна індексація» грошового забезпечення виплачувалась Позивачу лише з грудня 2018 року по лютий 2021 року включно, за іншій період не нараховувалась та не виплачувалась;

- у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року Позивачу не нараховувалась та не виплачувалась «індексація-різниця» у фіксованій величині в місяць відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078;

- у період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась «щомісячна додаткова грошова винагорода», передбачена Постановою № 889;

- у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась «грошова допомога для оздоровлення», а саме: за 2016 рік виплачена у липні 2016 року, за 2017 рік виплачена у вересні 2017 року, за 2018 рік виплачена у травні 2018 року, за 2019 рік виплачена у квітні 2019 року, за 2020 рік виплачена у квітні 2020 року та за 2021 рік виплачена у березні 2021 року;

- у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань», а саме: за 2017 рік виплачена у грудні 2017 року, за 2018 рік виплачена у жовтні 2018 року, за 2019 рік виплачена у грудні 2019 року та за 2020 рік виплачена у жовтні 2020 року;

- у березні 2021 року Позивачу було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку 84 календарних дні учасникам бойових дій у 2016 2021 роках, а також грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020, 2021 роки.

В свою чергу, не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у період з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року у повному обсязі ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльністю ВЧ НОМЕР_1 , що порушує право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Також ОСОБА_1 вважає невірним розрахунок додаткових видів грошового забезпечення, тому звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Враховуючи незмінність посадового окладу за посадою, яку займав Позивач, тому обчислення індексації грошового забезпечення у період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року має проводитись виходячи з базового місяця «січень 2008 року». Також суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення мала бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалася «грошова допомога на оздоровлення» за 2016, 2017 рік, «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік, та «щомісячна додаткова грошова винагорода», передбачена Постановою № 889.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з наступного:

- щодо вимог про нарахування «матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік, «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки без врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на те, що Інструкцією № 550 передбачено, серед іншого, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення;

- щодо вимог про нарахування та виплати індексації-різниці, суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність у зв`язку із неможливістю встановлення належного розміру доходу Позивача у лютому 2018 року з огляду на невиплату індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», що унеможливлює встановлення розміру підвищення доходу в березні 2018 року та відповідно індексації-різниці. Так само й інші вимоги, які стосуються перерахунку грошового забезпечення із урахуванням індексації-різниці, є передчасними та задоволенню не підлягають.

- щодо вимог про врахування індексації до розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, зокрема за 2016, 2017 роки, суд першої інстанції дійшов висновку, що така вимога спрямована на майбутнє, тому є передчасною, оскільки для вирішення цієї вимоги передує вирішення спору щодо індексації грошового забезпечення за 2021 рік, так як така компенсація була виплачена Позивачу у 2021 році, відтак її розрахунок має бути зроблений з урахуванням грошового забезпечення, зокрема і індексації, яке Позивач отримував за останньою штатною посадою, що ним займалася.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині задоволення позовних вимог, проте не може погодитись з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вказаних висновків в цій частині позовних вимог суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання з приводу проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року із визначенням в якості базового місяця «січень 2008 року», колегія суддів виходить з наступного.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За приписами ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ).

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Пунктом 2 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Підпунктом 2 пункту 6 Порядку № 1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року по справі № 9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі № 620/1892/19.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час проходження Позивачем військової служби, а саме у період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року, Відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується Довідкою про розрахунок індексації з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року, а також Картками особового рахунку військовослужбовця № 2343 за 2016-2017 роки, № 1389 за 01/2018-12/2018, наявних в матеріалах справи.

Втім, колегія суддів наголошує, що важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий «базовий місяць»), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого «порогу»), визначеного законом.

Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:

- 101 відсоток за період до 01.01.2016 року (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції, що діяла до 01.01.2016 року);

- 103 відсотки за період після 01.01.2016 року (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року).

Пунктом 5 Порядку № 1078 (в редакції, що діяла до 01.12.2015 року) визначено, що «базовим місяцем» для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:

- підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або

- зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається «базовим» при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013 (далі Постанова № 1013), якою внесені зміни серед іншого і до п. 5 Порядку № 1078, з 01.01.2016 року істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки «базовим місяцем» (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року по справі № 825/565/17 звернув увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації.

Як було вже вказано вище, за змістом п. 5 Порядку №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.

Отже, колегія суддів зазначає, що базовий місяць для індексації грошового забезпечення визначається нормативно та Відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, Відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь Позивача провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо Відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Отже, колегія суддів вважає за можливе зобов`язання Відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації та таке не є втручанням у виключну компетенцію суб`єкта владних повноважень.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 29.11.2021 року по справі № 120/313/20-а.

Пунктами 2, 5 Порядку № 1078 передбачено, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.01.2008 року) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності (01.03.2018 року) постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, «січень 2008 року» є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення Позивача у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах сформував Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 року по справі № 400/1118/21.

Проаналізувавши встановлені обставини та вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення даної частини позовних вимог шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати і виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року».

При цьому, неналежне фінансування конкретної державної установи не може слугувати причиною порушення статті 48 Конституції України, яка гарантує право на достатній життєвий рівень, складовою якого є індексація грошових доходів в зв`язку із зростанням цін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Вирішуючи питання з приводу проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року, колегія суддів враховує наступне.

Як вказано вище, згідно із абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7%.

Отже величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку № 1078 порогу індексації у 103%.

Відповідно до абзаців 3-5 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Подібні правові висновки Верховний Суд виклав у постанові від 19.05.2022 року по справі № 380/11404/21, від 27.02.2023 року по справі № 560/5997/21.

Оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді цього ж року, то з огляду на положення пункту 1-1 Порядку № 1078 індексацію грошового забезпечення слід проводити з 01.12.2018 року, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відтак, «поточна індексація» грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 31.10.2018 року обґрунтовано не нараховувалась та не виплачувалась Позивачу через не перевищення індексу споживчих цін 103%.

Разом з тим, відповідно до абзаців 3, 4, 5 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 року № 141) сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

У постанові від 28.09.2022 року по справі № 400/1119/21 Верховний Суд зазначив: «для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів)».

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації доходів громадян проводиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 числа наступного місяця за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, визначений Порядком № 1078. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. У разі якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, під підвищення доходу для цілей індексації заробітної плати (грошового забезпечення) слід розуміти підвищення їхніх постійних складових (тарифних ставок, окладів). У разі зростання заробітної плати (грошового забезпечення) за рахунок інших складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати (грошового забезпечення), які не мають разового характеру.

Слід також зауважити, що Порядок № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 року № 141, яка набула чинності 15.03.2018 року), не пов`язує проведення нарахування індексації доходів громадян із визначенням базового місяця.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року по справі № 380/1513/20.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу Позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави зробити колегією суддів висновок, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу Позивача, Відповідачем у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року належало вирішити питання, чи має Позивач право на отримання суми «індексації-різниці».

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 року про виправлення описки), від 29.03.2023 року по справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 року по справі № 420/6982/21 з подібними правовідносинами, яка є застосовною і до спірних правовідносин.

Тобто, з огляду на абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми «індексації-різниці» за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, для вірного вирішення справи, необхідно підтвердити чи спростувати доводи представника Позивача про те, що він має право на отримання щомісячної «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року і що це право порушено Відповідачем.

Верховний Суд у вищезазначених справах дійшов висновку, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

- розмір підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення Позивача в березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумами отриманого грошового забезпечення, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка діяла з 01.01.2008 року по 28.02.2018 року, а також розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, яка набрала чинності та почала діяти з 01.03.2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума «індексації-різниці» в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

В свою чергу, пунктом 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (чинної станом на лютий березень 2018 року) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Тобто, враховуючи пункт 1.9 зазначеної Інструкції Позивач отримує грошове забезпечення, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, лише у квітні 2018 року, як у поточному місяці за минулий, у якому набрала чинності зазначена постанова Кабінету Міністрів України.

При цьому, факт виплаті Позивачу саме у квітні 2018 року грошового забезпечення, розрахованого у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, тобто виходячи з нових розмирів посадових окладів військовослужбовців, підтверджується Карткою особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_3 за 01/2018-12/2018.

Крім того, як вбачається з Картки особового рахунку військовослужбовця № 1389 за 01/2018-12/2018, Відповідачем нараховано та виплачено Позивачу грошове забезпечення у березні та квітні 2018 року у наступному розмірі та з урахуванням таких складових:

- у березні 2018 року в сумі 10 560 грн., з яких: оклад за військовим званням 110; посадовий оклад 970; надбавка за вислугу років 216; надбавка за особливі умови проходження служби 648; премія 4 656; щомісячна додаткова грошова винагорода 3 960; без урахування (!!!) ГЗ за час АТО в сумі 39, 03.

- квітні 2018 року в сумі 11 103, 56 грн., з яких: оклад за військовим званням 1200, 35; посадовий оклад 4 090; надбавка за вислугу років 1 587, 07; надбавка за особливі умови проходження служби 687,91; премія 3 537, 85; щомісячна додаткова грошова винагорода 0, 38;

Отже, дохід Позивача в березні 2018 року зріз на 543, 53 грн. (11 103, 56 - 10 560).

В свою чергу, сума індексації за березень 2018 року склала 4 463, 15 грн., виходячи з наступного:

- останній місяць підвищення посадового окладу січень 2008 року;

- величина зростання індексу споживчих цін з лютого 2008 року до лютого 2018 року 353,3%;

- у березні 2018 року величина прожиткового мінімуму 1 762, 00 грн..

(1 762*(353, 3-100) / 100 = 4 463, 15)

Таким чином, розмір підвищення доходу (543, 53 грн.) не перевищує суму індексації за березень 2018 року (4 463, 15 грн.), тобто є меншою за суму індексації.

Оскільки розмір підвищення доходу в березні 2018 року є меншим за суму індексації, що склалася у березні 2018 року, тому є наявними підстави для нарахування й виплати Позивачу «індексації-різниці» до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Враховуючи приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 сталий щомісячний розмір індексації Позивача з березня 2018 року становить 3 919, 62 грн. (4 463, 15 - 543, 53).

При цьому, до чергового підвищення посадового окладу (після березня 2018 року), до визначеної суми «індексації-різниці» в сумі 3 919, 62 грн., повинна додаватися сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 %), тобто «поточна індексація».

Відтак, Відповідач, вказуючи про відсутність підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року, врахував лише норми абз. 1 та 2 п. 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, тобто норми, які стосуються виплат «поточної індексації».

Саме тому, з урахуванням зазначених норм, Відповідач не нараховував та не виплачував Позивачу «індексацію-різницю» грошового забезпечення за вказаний період.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати Позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року); не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу Позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для виплати Позивачу «індексації-різниці» грошового забезпечення за спірний період, тому позовні вимоги є обґрунтованими в цій частині та підлягають задоволенню, оскільки індексація грошового забезпечення Позивача у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року нараховувалася та виплачувалася не у повному обсязі.

Проте, суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, з яким колегія суддів категорично погодитись не може з огляду на те, що відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми «індексації-різниці», оскільки розмір підвищення доходу в березні 2018 року є меншим за суму індексації, що склалася у березні 2018 року, у зв`язку з чим колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги Позивача в цій частини.

Разом із тим, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, зроблених по аналогічним правовідносинам, відображених у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 року по справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 року по справі № 400/3784/22, відповідно до яких Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів Позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Перевіривши обґрунтованість нарахованої Позивачем «індексації-різниці» в сумі 3 966, 77 грн. та її розрахунок, наведеного у позовній заяві, колегія суддів вважає його арифметично невірним з огляду на застосування невірних складових, що призвело до невірного визначення розміру підвищення доходу Позивача в березні 2018 року, та, в свою чергу, невірного розрахунку суми належної «індексації-різниці».

Отже, вірною сумою «індексації-різниці», яку Позивач має право та яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 становить 3 919, 62 грн. на місяць.

Беручи до уваги встановлений колегією суддів факт не нарахування й не виплати Позивачу за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року «індексації-різниці» та не вирішення питання щодо наявності у Позивача права на цей вид індексації у спірний період, Відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати Позивачу «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно у розмірі 3 919, 62 грн. щомісячно.

В той же час, період 01.03.2018 по 26.02.2021 року становить 35 повних місяців та 26 днів, тож до нарахування й виплати Позивачу належала «індексація-різниця» у загальній сумі: 140 826, 35 грн.: (3 919, 62 * 35 місяців = 137 186, 70) + (3 919, 62 / 28) * 26 = 3 639, 65).

За таких обставин, позовні вимоги в частині проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу «індексацію-різницю» грошового забезпечення у розмірі 3 919, 62 грн. на місяць у загальній сумі 140 826, 35 грн. за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів вважає, що така вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 затверджений Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44). Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Порядок № 44 містить такі норми:

- Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби (пункт 2);

- Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (пункт 3);

- Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення (пункт 4);

- Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункт 5).

Оскільки позовні вимоги, що стосуються виплати грошового забезпечення підлягають задоволенню, відповідно при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення Відповідач також повинен здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

Вирішуючи питання з приводу перерахунку «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік із врахуванням у складі «щорічної додаткової грошової виплати», колегія суддів виходить з наступного.

При розгляді позову в цій частині, колегія суддів враховує висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року по справі № 825/997/17, відповідно до яких за змістом Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції № 550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення.

Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 Інструкцій № 550 та № 595.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не Інструкцій № 595 та № 550.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується «грошова допомога на оздоровлення» та «матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань», щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак «щомісячна додаткова грошова винагорода» входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється «грошова допомога на оздоровлення» та «матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань».

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року по справі № 820/3423/18.

Колегія суддів зауважує, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки додаткова грошова винагорода має щомісячний характер, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Як вже зазначалось вище та встановлено колегією суддів, Позивачу під час проходження військової служби у період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року нараховувалась та виплачувалась «щомісячна додаткова грошова винагорода» для військовослужбовців у розмірі 60%, яка передбачена Постановою № 889, що підтверджується Картами особового рахунку військовослужбовця № 2343 за 2016-2017 роки, № 1389 за 01/2018-12/2018, наявних в матеріалах справи.

Отже, «щомісячна додаткова грошова винагорода» нараховувалась та виплачувалась Позивачу щомісяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Проте, до складу грошового забезпечення, з якого здійснено обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік, не було включено «щомісячну додаткову грошову винагороду», що не заперечувалося Відповідачем.

У зв`язку з тим, що «щомісячна додаткова грошова винагорода» нараховувалась та виплачувалась Позивачу щомісяця у період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року, тому така має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік.

Відтак, приймаючи до уваги наведене, Відповідачем протиправно не включено до складу грошового забезпечення Позивача «щомісячну додаткову грошову винагороду», передбачену Постановою № 889 та яку останній отримував щомісяця у спірній період, з якого здійснювалося обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік.

Таким чином, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу, з урахуванням раніше виплачених сум, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік, розрахованих з грошового забезпечення, до складу якого включено «щомісячну додаткову грошову винагороду», передбачену Постановою № 889.

Проте, суд першої інстанції дійшов протилежного висновку через невірне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також не врахував встановлені по справі обставини, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки не включення Відповідачем до розрахунку належної Позивачу «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік «щомісячної додаткової грошової винагороди» призвело до отримання останнім такої допомоги в значно меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, тому колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника Позивача в цій частини.

Вирішуючи питання з приводу перерахунку «щомісячної додаткової грошової винагороди» за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно, передбачену Постановою № 889, «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік із врахуванням у складі індексації грошового забезпечення, колегія суддів виходить з наступного.

При розгляді позову в цій частині, колегія суддів враховує висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року по справі № 820/3423/18, відповідно до якого субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 638/9697/17 та від 30.12.2020 року по справі № 359/8843/16-а.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання Відповідача в апеляційній скарзі на те, що «грошова допомога на оздоровлення» за 2016, 2017 роки і «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік не входять до складу грошового забезпечення, мають разовий характер, а тому у відповідності до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягають індексації.

Суд звертає увагу на те, що спірним питанням в цій справі є дії Відповідача щодо розрахунку розміру «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік без урахування, зокрема, індексації. Тобто дослідженню підлягають обставини включення сум індексації до розрахунку таких виплат, як «грошова допомоги на оздоровлення» та «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань», а не включення цих виплат до складу грошового забезпечення військовослужбовця та їх індексації.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині та вважає вірним обраний засіб відновлення порушених прав Позивача шляхом зобов`язання Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу, з урахуванням виплачених сум, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889 за період з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2016, 2017 рік та «матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань» за 2017 рік із врахуванням індексації грошового забезпечення.

При цьому, доводи апеляційної скарги Відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції по встановленим у справі обставин, оскільки такі доводи ґрунтуються на невірному, проте власному, тлумаченні норм законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, тому відхиляються колегія суддів як безпідставні.

Вирішуючи питання з приводу перерахунку «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки із врахуванням у складі індексації грошового забезпечення, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність таких вимог, оскільки для вирішення таких вимог передує вирішення спору щодо самої індексації грошового забезпечення Позивача за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року, у задоволенні якого судом першої інстанції, в межах цієї справи, також було відмовлено.

Отже, судом першої інстанції взагалі не досліджувалося питання щодо наявності чи відсутності підстав для врахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки.

В той же час, як вже зазначалось вище, у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року Позивачу повинна була нараховуватись та виплачуватись як «поточна індексація» (внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації 103 %), так і «індексація-різниця» в сумі 3 919, 62 грн. (до чергового підвищення посадового окладу, після березня 2018 року).

Як встановлено колегією суддів та підтверджено матеріалами справи, у спірній період Відповідачем нараховуватись та виплачуватись Позивачу «поточна індексація», а спірним питанням в межах цієї справи є наявність чи відсутність підстав для виплати Позивачу «індексації-різниці» відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

В свою чергу, Позивач, заявляючи позовні вимоги з приводу перерахунку «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки із врахуванням у складі індексації грошового забезпечення, стосувались всієї індексації грошового забезпечення як «поточної індексації», так і «індексації-різниці».

За таких обставин, висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак оскаржуване судове рішення в цій частині не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України, тому підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового.

Відтак, доводи апеляційної скарги представника Позивача щодо цієї частини позовних вимог знайшли свої підтвердження, тому така скарга підлягає задоволенню в цій частині.

Вирішуючи по суті позовні вимоги щодо перерахунку «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки із врахуванням у складі індексації грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, під час проходження Позивачем військової служби, Відповідачем нараховувались на виплачувались наступні виплати:

- у період з грудня 2018 року по лютий 2021 року включно «поточна індексація» грошового забезпечення;

- у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась «грошова допомога для оздоровлення», а саме: за 2018 рік виплачена у травні 2018 року, за 2019 рік виплачена у квітні 2019 року, за 2020 рік виплачена у квітні 2020 року та за 2021 рік виплачена у березні 2021 року;

- у період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року Позивачу нараховувалась та виплачувалась «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань», а саме: за 2018 рік виплачена у жовтні 2018 року, за 2019 рік виплачена у грудні 2019 року та за 2020 рік виплачена у жовтні 2020 року;

- у березні 2021 року Позивачу було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку 84 календарних дні учасникам бойових дій у 2016 2021 роках, а також грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020, 2021 роки.

Вказане підтверджується Довідкою про розрахунок індексації з 14.03.2016 року по 26.02.2021 року, а також Картками особового рахунку військовослужбовця № 2343 за 2016-2017 роки, № 1389 за 01/2018-12/2018, № 1347 за 01/2019-12/2019, № 1517 за 01/2020-12/2020, № 1516 за 01/2021-12/2021, складених та виданих Відповідачем на запит Позивача щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у період проходження ним військові служби.

За приписами пунктів 1, 8, 14 статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту (14) військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України «Про відпустки».

Як визначено ч. 3 ст. 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Статтею 162 Закону України «Про відпустки» визначено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Так, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі Порядок № 260) іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Відповідно до розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За приписами статті 18 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

За змістом статті 19 Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до законодавчого визначення, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення, зокрема для розрахунку виплати грошових допомог при звільненні.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення Військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2020 року по справі № 820/5286/17, від 29.04.2020 року по справі № 240/10130/19, від 21.12.2021 року по справі № 820/3423/18.

З огляду на зазначене, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, індексація грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку при нарахуванні «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій», а також до розміру «грошової допомоги на оздоровлення», «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань», та до розміру «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки».

Проте, при обчисленні «грошової допомоги на оздоровлення», «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань», «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки», Відповідачем не було враховано індексацію грошового забезпечення, ані «поточну індексацію», ані «індексацію-різницю», визначену відповідно до п. 5 Порядку № 1078, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього.

Отже, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний характер, Відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не включення при розрахунку Позивачу вказаних грошових допомог та виплат, індексації як складової місячного грошового забезпечення, чим порушив права Позивача на отримання такої виплати в повному розмірі.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу, з урахуванням виплачених сум, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки, обчислених із врахуванням індексації грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, проте не може погодитись із висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, адже такі є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак оскаржуване судове рішення в цій частині не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України, тому підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника Позивача задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Чернохатного Дмитра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти нове рішення в цій частині, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) «індексацію-різницю» грошового забезпечення у розмірі 3 919, 62 (три тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 62 копійки на місяць у загальній сумі 140 826, 35 (сто сорок тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 35 копійок за період з 01.03.2018 року по 26.02.2021 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2019 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з якого здійснювалося обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), з урахуванням виплачених сум, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2016, 2017 роки та «матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань» за 2017 рік, розрахованих з грошового забезпечення, до складу якого включити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2019 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення «грошової допомоги на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), з урахуванням виплачених сум, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, «матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань» за 2018, 2019, 2020 роки, «грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки та «грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2020, 2021 роки, розрахованих з грошового забезпечення, до складу якого включити індексації грошового забезпечення.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко