Справа № 420/20606/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/20606/24

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 30.07.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Одеській області про:

- визнання протиправними дій ГУНП в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 письмової інформації про нараховані суми, належні при його звільненні 27 червня 2022 року зі служби в поліції, за період часу з 27 липня 2022 року по день подачі до суду заявленого адміністративного позову;

- зобов`язання ГУНП в Одеській області надати ОСОБА_1 письмову інформацію про нараховані суми, належні при його звільненні 27 червня 2022 року зі служби в поліції;

- стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суми належні йому при звільненні 27 червня 2022 року зі служби в поліції на загальну суму 391 052,86 грн., з яких: 6 054,75 грн. сума неправомірно стягнутих з грошового забезпечення за період проходження служби в поліції; 30 082,21 грн. сума нарахованого грошового забезпечення, проте фактично не виплаченого за період проходження служби в поліції; 45 345 грн. сума недорахованої грошової компенсації у день його звільнення 27 липня 2022 року за 22 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період часу з 01 січня 2022 року до дня звільнення; 309 570,90 грн. сума грошової компенсації за 109 (сто дев`ять) календарних дня невикористаних щорічних та додаткових оплачуваних відпусток за період часу з 07 липня 2015 року до дня звільнення;

- стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 втрат частини своїх доходів через порушення встановлених строків їх виплати, внаслідок затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, відповідно положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі Закон №2050-III) в сумі 52 959,08 грн. за період часу з 28 серпня 2022 року по 27 червня 2024 року;

- стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 22 515,35 грн. штрафних санкцій у вигляді 3%-річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України;

- стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі ст. 117 КЗПП України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18 липня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника ГУНП в Одеській області надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, у якому останній зазначає, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 233 КЗпП України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з надання позивачу строку на усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

30 липня 2024 року на виконання вказаної ухвали суду від 22 липня 2024 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в обґрунтування якої зазначав, що позивач про порушення свої прав дізнався при отриманні листа ГУНП в Одеській області від 29 березня 2024 року №Т-122, тобто строки звернення до суду з позовною заявою, передбачені ч.2 ст. 233 КЗпП України, дотримані.

Також позивач вказував, що тривалий час не залишає місце фактичного проживання через наявні захворювання, війну між росією та Україною, а також будучи обмеженим у своєму пересуванні через вказані обставини, не міг скористатися сторонньою професійною правничою допомогою для складання правової позиції у своїй справі, з метою в подальшому складання необхідного адміністративного позову та направлення його до Одеського окружного адміністративного суду. Вказані обставини свідчать про фактичне звернення позивача до суду з адміністративним позовом до відповідача лише 27 червня 2024 року, виключно з поважних причин, які не залежали від волі позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції помилково взяв до уваги, що строк звернення позивача до суду почав обчислюватися з дня, коли він отримав відповідь ГУНП в Одеській області від 03 липня 2023 року за вих.№14/Т-334, яким позивач отримав витяги з особової картки за період з листопада 2015 року по вересень 2022 року;

- апелянт звернув увагу суду, що вказана відповідь від 03 липня 2023 року за вих.№14/Т-334 та витяги з особової картки за період з листопада 2015 року по вересень 2022 року нічого спільного не має з законним правом позивача отримати інформацію від відповідача про нараховані суми, належні йому при звільненні 27 липня 2022 року зі служби в поліції, що є обов`язковою умовою ГУНП в Одеській області перед виплатою зазначених сум, із розширеним обґрунтуванням таких виплат;

- апелянт додатково просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги те, що вищезазначені письмові докази містять інформацію про загальне грошове забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним служби в поліції, без відсутності будь-якого розрахунку або калькуляції, проте інформації про конкретні нараховані суми, належні йому при звільненні 27 липня 2022 року зі служби в поліції, із розширеним обґрунтуванням таких виплат, в них немає, а відтак питання нарахування вказаних сум позивачу при його звільненні 27 липня 2022 року досі стоїть невизначеним;

- відповідачем в черговий раз у своїй відповіді від 29 березня 2024 року за вих.№Т-122 так і не було надано на прохання позивача, як того вимагає положення ст.ст. 47, 116 КЗПП України, письмову інформацію про нараховані суми, належні йому при звільненні;

- позивач про порушення своїх прав дізнався при отриманні листа ГУНП в Одеській області не від 03 липня 2023 року №14/т-334, а від 29 березня 2024 року за вих.№т-122. Тобто позивачем було дотримано строки звернення до суду з позовною заявою, передбачені ч.2 ст. 233 КЗПП України;

- позивач вимушений постійно знаходитись за місцем свого проживання та систематично проходив курси лікування та/або звертався по медичну допомогу: з 22 серпня 2023 року по 01 вересня 2023 року в ДУ "ТМО МВС УКРАЇНИ по Одеській області", підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №23/1860, з 15 березня 2024 року по 19 березня 2024 року в КНП "Іванівський медичний центр", підтверджується лікарняним листом від 16 березня 2024 року №РМАЕ-9КАВ-9Т35-КНТ3, з 01 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року в КНП "Іванівський медичний центр", підтверджується лікарняним листом від 02 квітня 2024 року №9А98-М6ВН-6АР2-Х4В6, з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року в КНП "Савранська лікарня", підтверджується випискою з історії хвороби №882-595, 21 травня 2024 року звертався за медичною консультацією до Радісненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, підтверджується письмовою консультацією від 21 травня 2024 року, 22 травня 2024 року звертався за медичною консультацією до Радісненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, підтверджується письмовою консультацією від 22 травня 2024 року, з 04 червня 2024 року по 08 червня 2024 року в КНП "Іванівський медичний центр", підтверджується лікарняним листом від 05 червня 2024 року №26С4-КЕ72-В7МР-8НЧ7, 19 червня 2024 року звертався за медичною консультацією до Радісненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, підтверджується письмовою консультацією від 19 червня 2024 року.

У відзиві ГУНП в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є правильним, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних обставин, що зумовили поважність пропуску ОСОБА_1 встановленого законом строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.2, 3 ст. 122, ст. 123 КАС України, ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує зі змісту ст. 123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами ст. 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення ст. 122 КАС не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно ч.2 ст. 233 КЗпП України (у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст. 233 КЗпП України).

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник у зв`язку з не виплатою ОСОБА_1 належної йому суми 391 052,86 грн. при звільненні 27 червня 2022 року зі служби в поліції.

Тобто, заявлені позовні вимоги є вимогами про стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення, яке охоплюється поняттям "заробітна плата" і "оплата праці" (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013).

Так, згідно витягу із наказу ГУНП в Одеській області від 27 липня 2022 року №1285о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 27 липня 2022 року, та йому наказано виплатити грошову компенсацію за 22 календарні дні невикористаної щорічної відпустки за період з 01 січня 2022 року до дня звільнення. Вказано, що вислуга років на день звільнення складає:

- у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років 19 років 06 місяців 01 день;

- для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 19 років 06 місяців 01 день;

- на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) 03 роки 05 місяців 17 днів;

- усього для призначення пенсії (набуття права) 22 роки 11 місяців 18 днів.

Тобто, спірні правовідносини виникли вже під час дії норм ст. 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05 червня 2023 року звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати довідку про грошове забезпечення за період проходження служби в поліції з 07 листопада 2015 року по 27 липня 2022 року на посадах в ГУНП в Одеській області.

На запит позивача ГУНП в Одеській області надало витяги з особової картки за період з листопада 2015 року по вересень 2022 року (лист від 03 липня 2023 року №14/Т-334).

Однак, з позовною заявою позивач звернувся до суду 28 червня 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду, що правильно було встановлено судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа від 29 березня 2024 року №Т-122 не відповідає дійсності, оскільки вказана дата свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо позивач без зволікань та протягом розумного строку не вчиняв активних дій щодо отримання відповідної інформації, тощо.

Окрім того, колегія суддів вказує, що проходження лікування не може бути розцінене як поважна причина пропуску строку звернення до суду, оскільки з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та до моменту звернення до суду пройшов майже рік, а періоди лікування тривали з 22 серпня 2023 року по 01 вересня 2023 року, з 15 березня 2024 року по 19 березня 2024 року, з 01 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року, з 16 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року, з 04 червня 2024 року по 08 червня 2024 року.

Колегія суддів наголошує, що відсутність у місці постійного проживання позивача осіб, які за своїм фахом мають можливість здійснювати представництво в суді та наділення адвоката діяти від імені та в інтересах позивача не є тими обставини, які були чи об`єктивно є непереборними.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а вказані підстави для його поновлення не є поважними.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності правові підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.