Справа № 420/19586/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19586/24
Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеської області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;

- визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ГУ ПФУ в Тернопільської області від 11.12.2023р. №93;

- відмінити рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Тернопільської області від 11.12.2023р. №93;

- включити до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в СПК «Дмитрівка» з 1.12.2004р. по 5.08.2006р.;

- включити до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в Свято-Різдво-Богородичному жіночому монастирі Одеської єпархії УПЦ з 1.06.1995р. по 31.05.1996р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 7.12.2023р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 7.12.2023р. він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області та 11.12.2023р. прийнято рішення за №93, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із недостатнім страховим стажем.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 11.12.2023р. №93 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 1.06.1995р. по 31.05.1996р. в Свято-Різдво-Богородичному жіночому монастирі Одеської єпархії УПЦ (Олександрівському жіночому монастирі).

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 7.12.2023р. про призначення пенсії по інвалідності, в ході чого вирішити питання про зарахування періоду роботи позивача з 1.12.2004р. по 5.08.2006р. в СПК «Дмитрівка» до його страхового стажу за фактичною тривалістю (із застосуванням коефіцієнта 25,4) та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 1.12.2004р. по 5.08.2006р. суд вказав, що питання про зарахування такого періоду роботи позивача в СПК "Дмитрівка" до його страхового стажу за фактичною тривалістю (із застосуванням коефіцієнта 25,4) повинно вирішуватись органом Пенсійного фонду при повторному розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії по інвалідності (обчисленні стажу для призначення пенсії).

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак помилково зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області розглянути повторно заяву позивача, оскільки рішення про відмову в призначенні приймалось саме ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 7.11.2023р. звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертизою серії 12 ААВ за №523284 ОСОБА_1 має інвалідність другої групи за загальним захворюванням.

Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області.

11.12.2023р. ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення за №93, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що загальний страховий стаж становить 9 років 4 місяці 17 днів при необхідному 10 років.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного фонду у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003р. №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

За правилами ст.1 Закону №1788-XII, зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Частиною 1 ст.32 Закону №1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Відповідно до ст.34 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Як вбачається із матеріалів справи, що підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності стала, на думку пенсійного органу, відсутність необхідної кількості страхового стажу у позивача.

Так, пенсійний орган вважав, що загальний страховий стаж, необхідний для призначення позивачу пенсії по інвалідності має становити 10 років, а позивач має лише 9 років 4 місяці 17 днів.

Разом з тим, згідно оскаржуваного рішення, до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період роботи в Свято-Різдво-Богородичному жіночому монастирі Одеської єпархії УПЦ з 1.06.1995р. по 31.05.1996р., оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків на заявника (а.с.101).

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно із ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, колегія суддів зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу або відомості про сплату внесків не у повному обсязі не є підставою для позбавлення особи права на зарахування до стажу роботи періодів, за які відсутні такі відомості.

Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії вказаних періодів роботи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2020р. у справі №535/1031/16-а.

Отже, відсутність даних про сплату страхових внесків для призначення пенсії в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 1.06.1995р. по 31.05.1996р. в Свято-Різдво-Богородичному жіночому монастирі Одеської єпархії УПЦ.

Що стосується позовних вимог стосовно включення до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в СПК «Дмитрівка» з 1.12.2004р. по 5.08.2006р., то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в апеляційній скарзі апелянт жодним чином не висловив свою незгоду із висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ПФУ при повторному розгляді заяви про призначення пенсії по інвалідності, вирішити питання про зарахування періоду роботи позивача з 1.12.2004р. по 5.08.2006р. в СПК «Дмитрівка» до його страхового стажу за фактичною тривалістю (із застосуванням коефіцієнта 25,4) та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

У зв`язку із вказаним судова колегія не вбачає підстав для незгоди із таким висновком суду першої інстанції.

Разом з тим, при розгляді справи суд першої інстанції зобов`язав саме ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 страховий стаж за спірний період роботи з 1.06.1995р. по 31.05.1996р. та повторно розглянути заяву позивача від 7.12.2023р. про призначення пенсії по інвалідності.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що спірне рішення по суті питання за принципом екстериторіальності розгляду заяв приймалось ГУ ПФУ в Тернопільській області, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявниці, а тому зарахування ОСОБА_1 страхового стажу за спірний період роботи з 1.06.1995р. по 31.05.1996р. та повторний розгляд заяви від 7.12.2023р. про призначення пенсії по інвалідності має здійснюватись саме ГУ ПФУ в Тернопільській області.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області вчинити певні дії, у зв`язку із чим резолютивна частина рішення суду підлягає зміні з урахуванням вказаних висновків.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,317,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024р. змінити, виклавши другий та третій абзац в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м.Тернопіль, Майдан Волі, буд.3, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до страхового стажу період роботи з 1.06.1995р. по 31.05.1996р. в Свято-Різдво-Богородичному жіночому монастирі Одеської єпархії УПЦ (Олександрівському жіночому монастирі).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м.Тернопіль, Майдан Волі, буд.3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 7.12.2023р. про призначення пенсії по інвалідності, в ході чого вирішити питання про зарахування періоду роботи позивача з 1.12.2004р. по 5.08.2006р. в СПК «Дмитрівка» до його страхового стажу за фактичною тривалістю (із застосуванням коефіцієнта 25,4) та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко