Справа № 320/10932/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Костюк Л.О.,

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року (прийняте у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 29.07.2021 №16612/2411 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 позов задоволено повністю.

Крім того, у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, яким стягнути судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 клопотання про ухвалення додаткового рішення задоволено частково - стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи обсяг, вартість та співрозмірність заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку позову, дійшов висновку, що справедливим та співрозмірним є призначення компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що розмір витрат є завищеним, а надані документи не містять детального опису робіт (наданих послуг) із зазначенням часу, витраченого адвокатом на їх виконання. Окремо звертає увагу, що в умовах воєнного стану Державний бюджет України має критичне недофінансування. Крім того, наголошує, що у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі наданих послуг з конкретизацією їх видів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2024 відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою та встановлено строк на подання відзиву на неї, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли17.10.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.07.2021 між Адвокатським об`єднанням «Агенція правового захисту» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 63-64).

Відповідно до умов вказаного договору замовник в порядку і на умовах, визначених цим договором, надає завдання, а виконавець бере на себе зобов`язання відповідно до завдання замовника надавати йому правову допомогу (адвокатські послуги), яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Метою укладання договору є надання правової допомоги (адвокатських послуг) щодо захисту та представництва інтересів Замовника у судових органах всіх інстанцій, органах ДВС, приватних виконавців, банківських установах, правоохоронних і контролюючих органах та в будь-яких інших установах, підприємствах і організаціях з питань, які стосуються прав та інтересів замовника.

Додатковою угодою від 20.08.2021 до договору про надання правової допомоги від 21.07.2021 визначено, що виконавець надає замовнику правову допомогу (адвокатські послуги) щодо представництва його інтересів у питанні визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.07.2021 №16612/2411. За надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю винагороду у наступному розмірі: - правове супроводження справи (здійснення представництва інтересів замовника, складання процесуальних документів) у суді І-ої інстанції - 10000,00 грн.; правове супроводження справи (здійснення представництва інтересів замовника, складання процесуальних документів) у суді апеляційної інстанції - 10000,00 грн.; правове супроводження справи (здійснення представництва інтересів замовника, складання процесуальних документів) у суді касаційної інстанції - 10000,00 грн (т. 1 а.с. 65).

у подальшому, 03.04.2023 сторонами договору підписано звіт про виконання договору щодо надання правової допомоги (детальний опис правничої допомоги), відповідно до якого було надано наступні послуги:

- здійснено правовий аналіз документів у спірних правовідносинах та надано консультацію щодо судової практики розгляду справ про визнання протиправним та скасування рішення органів ДПС про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску;

- підготовлено та подано позовну заяву до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 29.07.2021 №16612/2411;

- підготовлено та направлено до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив у справі №320/10932/21 (т. 1 а.с. 66).

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано акт від 03.04.2023 прийому-передачі наданих послуг та розрахунок за договором (т. 1 а.с. 67).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 132, 134, 139, 252 КАС України, ст. ст. 1, 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон), а також врахувавши правові позиції Верховного Суду, прийшов до висновку про завищення позивачем належної до присудження за рахунок відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу та наявності обґрунтованих підстав для її зменшення.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3 ст. 134 КАС України закріплюють для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2022 у справі № 2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постанові від 10.11.2022 у справі № 640/24023/21 Верховний Суд також звернув увагу на те, положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Цим правом, як свідчать матеріали справи, ГУ ДПС у Київській області цим правом скористалося, подавши до суду першої інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останнє просило відмовити в її задоволенні з підстав несмівмірності, відсутності документів про оплату цих послуг, а також її необґрунтованість.

Судовою колегією враховується, що ця справа належить до справ незначної складності (є малозначна), її розгляд здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження. Викладене, на переконання судової колегії, з урахуванням відповідних аргументів ГУ ДПС у Київській області, об`єктивно свідчить, що розмір заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн є явно завищеним.

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна), сформованої усталеної судової практики щодо спірних правовідносин, ціни позову, ненадання доказів виняткового значення цієї справи для позивача та обґрунтувань неминучості і обов`язковості понесених останнім витрат саме у такому розмірі, суд першої інстанції з урахуванням аргументів відповідача про неспівмірність заявлених до відшкодування судових витрат прийшов до правильного висновку, що останні з огляду на співрозмірність та пропорційність до предмету спору, а також обсяг виконаних адвокатом робіт, підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 000 грн.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції принципів співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до присудження позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається ненадання позивачем достатніх доказів, які б документально підтверджували обсяг фактично наданих послуг, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки будь-яких аргументів про те, яких, на переконання контролюючого органу, додаткових документів не було надано ОСОБА_1 , апелянтом не наведено.

Щодо відсутності детального опису робіт (розрахунку) на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України суд апеляційної інстанції з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвокатського об`єднання встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аргументи апеляційної скарги про те, що дефіцит Державного бюджету України унеможливлює покладення нього додаткового тягаря відшкодування судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні обставини не можуть поставити у залежність гарантоване законодавцем право позивача на відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач Л.О. Костюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 14 листопада 2024 року.