Справа № 420/6574/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/6574/24

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві №99 від 17.10.2023 року і рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03 січня 2024 року про відмову в зарахуванні в подвійному розмірі стажу періоду роботи лікарем-фтизіатром і визначенні розміру пенсії з урахуванням подвійного стажу та призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XI Прикінцеві положення Закону №1058;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , страховий стаж в подвійному розмірі наступні періоді роботи:

з 15 листопаду 2005 року по 24 лютого 2010 року на посаді дільничного лікаря- фтизіатра обласного протитуберкульозного диспансеру №2;

з 25 лютого 2010 року по 31 березня 2020 року на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення Білгород-Дністровської центральної районної лікарні Одеській області, перейменованій у КЗ Білгород- Дністровська центральна районна лікарня, КНП Білгород-Дністровська центральна районна лікарня Білгород-Дністровської районної ради Одеській області;

з 06 квітня 2020 року по 09.10.2023 року на посаді лікаря-фтизіатра в Амбулаторно- поліклінічному відділенні КНП Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради;

та провести перерахунок розміру пенсії з 19 липня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з урахуванням подвійного стажу роботи, а також призначити грошову допомогу у розмірі 10 пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХІ Прикінцеві положення Закону №1058 норм ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ позивачу призначена пенсія за віком, однак не правильно визначено страховий стаж та не зараховано періоди роботи у протитуберкульозному диспансері та протитуберкульозному кабінеті, Білгород-Дністровській районній лікарні в подвійному розмірі, у зв`язку з чим неправильно проведено розрахунок пенсії та відмовлено у нарахуванні та виплаті грошових коштів у розмірі 10 місячних пенсій. Позивачем направлено заяву до ГУ ПФУ в Одеській області щодо зарахування стажу роботи лікарем-фтизіатром у подвійному розмірі та виплати грошових коштів у розмірі 10 місячних пенсій. Рішенням №99 від 03.01.2024 року позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги, перераховано страховий стаж та розмір пенсії, однак знову не враховано подвійний стаж роботи лікарем-фтизіатром. Зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними та обмежують права позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 року щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки, та не призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України №1058-IV.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 року про відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України №1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії з 19.07.2023 року, призначити одноразову грошову допомогу у вигляді 10 пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України №1058-IV, та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що після 01.01.2004 року відсутні підстави для обчислення стажу роботи в подвійному розмірі, передбачені ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує, що висновок суду щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону №1788 в частині визначення права та можливість застосування його під час вирішення спору є помилковим, оскільки з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється відповідно до Закону № 1058, а за період до 01.01.2004 - на підставі законодавства, що діяло раніше. До набрання чинності Законом № 1058 пенсійне забезпечення регулювалось Законом № 1788. Оскільки Законом № 1058 не передбачено пільг у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивач, то у позивача відсутні законні підстави для обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2024. Стаж роботи позивача в установі державної або комунальної форми власності, який дає право на призначення грошової допомоги, на день досягнення пенсійного віку складає 26 років 05 місяців 16 днів замість необхідного 30 років, у зв`язку з цим право на виплату відсутнє. Зазначає, що Головне управління не згодне щодо покладення судом обов`язку зарахування страхового стажу в подвійному розмірі саме на Головне управління. Головним управлінням було розглянуто заяву щодо призначення грошової допомоги, а рішення про відмову у зарахуванні стажу роботи приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, який був спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснював свої повноваження щодо визначення права на таке зарахування, в свою чергу, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та про виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я у розмірі 10 пенсій.

За принципом екстериторіальності, заява ОСОБА_1 передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 ОСОБА_1 19.07.2023 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058.

16.11.2023 року позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила надати роз`яснення щодо незарахування подвійного стажу за період роботи лікарем-фтизіатром та невиплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 01.12.2023 року №39730-36351/Х-02/8-1500/23 повідомило, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи встановлено, що страховий та спеціальний стаж визначено невірно, у зв`язку з чим до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 27.11.2023 року направлено лист щодо доопрацювання пенсійної справи та розгляду питання щодо визначення права на грошову допомогу. Зазначено, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

На підставі рішення №99 від 02.02.2024 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС та визначено страховий стаж 36 років 3 місяці та 22 дні.

Позивач вважає, що їй протиправно не зараховано стаж роботи лікарем-фтизіатром у подвійному розмірі та не виплачено грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, тому звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що позивач має право на зарахування стажу у подвійному розмірі періоди роботи на посаді лікаря-фтизіатра з 15.11.2005 року по 24.02.2010 року, з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року та з 07.04.2020 року по 09.10.2023 року, а тому визнав протиправним оскаржуване рішення.

При цьому вказав, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та наданих довідок про підтвердження роботи, позивачем частково не вірно визначено періоди роботи лікарем-фтизіатром, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, а суд вважає за необхідне зобов`язати зарахувати подвійний стаж щодо періодів роботи саме відповідно до трудової книжки.

Також прийшов до висновку, що не зарахування ОСОБА_1 вищезазначеного судом періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі вплинуло на розмір одноразової грошової допомоги виплаченої відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також задовольнив.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до ст.1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк). протягам якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за згідно загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно з законодавством що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно з цим Законом за який сплачено страхові внески.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Так, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як вбачається із записів у трудовій книжці, в період з 15.11.2005 року по 24.02.2010 року працювала на посаді дільничного лікаря-фтизіатра обласного протитуберкульозного диспансеру №2, з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року працювала на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення та з 07.04.2020 року по теперішній час (на дату звернення за призначенням пенсії) - 09.10.2023 року позивач працює на посаді лікаря-фтизіатра в Амбулаторно-поліклінічному відділенні КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради.

Крім того, відповідно до довідки КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради №167 від 15.02.2024 року ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді лікаря-фтизіатра у Обласному протитуберкульозному диспансері №2 з 15.11.2005 року по 24.02.2014 року.

Згідно довідки КНП "Білгород-Дністровська центральна районна лікарня" Білгород-Дністровської міської ради №833 від 05.10.2023 року ОСОБА_1 працювала у Білгород-Дністровській центральній районній лікарні з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення.

Відповідно до довідки КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради №108 від 04.10.2023 року ОСОБА_1 дійсно з 07.04.2020 року по теперішній час працює на посаді лікаря-фтизіатра АПВ у КНП Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради.

Згідно зі спи 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами ст. 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" туберкульоз визначено як соціально небезпечну інфекційну хворобу, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади - це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Згідно з ч. 1 ст. 10 цього статті 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз " медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Фтизіатр це медик, який спеціалізується на профілактиці, діагностиці, диспансерному спостереженні, лікуванні туберкульозу.

Отже, стаж роботи особи у протитуберкульозному чи іншому подібному закладі охорони здоров`я надає пільги при обчисленні стажу, а саме зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Крім того, спільним листом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Пенсійного фонду України від 29.12.2005 № 625/0/1505/0396, № 10.01.09/2606, № 16918/0220 також роз`яснено, що робота у протитуберкульозних кабінетах, психіатричних кабінетах та кабінетах інфекційних захворювань зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує роботу позивача на посаді лікаря-фтизіатра, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 20104 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи), у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, положення ЗУ Про пенсійне забезпечення, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.04.2022року №214/3705/17 та від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22.

Апелянт вказує, що до страхового стажу в подвійному розмірі зараховуються періоди роботи по 31.12.2003, а проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав.

Колегія суддів зазначає, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004, а тому доводи апелянта є безпідставними.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Колегія суддів зазначає, що апелянт як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції вказував, що вказаний період роботи позивача включається лише до загального страхового стажу в одинарному розмірі. однак з урахуванням вищевикладеного такі доводи є помилковими.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 року щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що апелянтом вказано, що Головне управління не згодне щодо покладення судом обов`язку зарахування страхового стажу в подвійному розмірі саме на Головне управління. Головним управлінням було розглянуто заяву щодо призначення грошової допомоги, а рішення про відмову у зарахуванні стажу роботи приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі зокрема є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 року щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке і прийняло оскаржуване рішення щодо незарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є ГУ ПФУ в м. Києві, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про зарахування стажу у подвійному розмірі та прийняло спірне рішення про відмову в такому зарахуванні (обчисленні стажу).

Тобто, з урахуванням вищевикладених висновків суду про наявність права на зарахування стажу у подвійному розмірі, таке право позивача було порушено безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №620/4900/22.

Так, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах: від 22 вересня 2021 року у справі №810/881/17, від 26.04.2021 у справі №820/3520/16, від 29.01.2021 у справі №646/6177/17, від 05.05.2021 у справі №826/6103/16 зроблено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме зарахування стажу у подвійному розмір.

За таких обставин, встановивши протиправність рішення ГУ ПФУ в м. Києві, колегія суддів приходить до висновку, щодо зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в м. Київ зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставність задоволення судом першої інстанції заявлених вимог в частині виплати позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку складає 26 років 05 місяців 16 днів замість необхідного 30 років суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"№1788-XII(далі (Закон №1788-XII), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються КМ України.

Постановою КМ України від 23.11.2011 року № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Згідно із п.5, 6, 7 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із ст.27 і 28 Закону № 1058-IV станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а, суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 року слідує, що підставами для відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стала відсутність спеціального стажу.

Разом із тим, не зарахування ОСОБА_1 вищезазначеного судом періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі вплинуло на розмір спеціального стажу, який необхідний для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, в цій частині позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає зміні в частині визначення ГУ ПФУ в м. Києві органом, на якого має бути покладений обов`язок щодо зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки та перерахунок у зв`язку з цим його пенсії з 19.07.2023 року, а не ГУ ПФУ в Одеській області, як про це зазначив суд першої інстанції та виключенням з абзацу п`ятого словосполучення «здійснити…перерахунок розміру пенсії з 19.07.2023 року».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року змінити, зазначивши в абзаці четвертому його резолютивної частини орган, на якого покладено обов`язок зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та виключивши з абзацу п`ятого резолютивної частини словосполучення « здійснити…перерахунок розміру пенсії з 19.07.2023 року».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 листопада 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова