Справа № 120/6361/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 листопада 2024 р. Справа № 120/6361/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: 7-ої окремої автомобільної санітарної роти (м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51400)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про: стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась 7-а окрема автомобільна санітарна рота (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 36 939 грн 28 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем завдано шкоду, яка полягає в нестачі майна (виробу "Либідь К-2РТД" (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016, який був закріплений за відповідачем як матеріально відповідальною особою) на суму 36 939 грн 28 коп. У зв`язку з наведеним позивач звертається до суду з вимогою про стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 04.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення, документа про сплату судового збору в розмірі 3 028, 00 грн, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

17.06.2024 за вх.35647/24 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, квитанцію про сплату судового збору, докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою суду від 25.06.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.07.2024 за вх.№41645/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог.

Також 16.07.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, клопотання про виклик свідків та клопотання про витребування доказів.

09.08.2024 за вх.№46534/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.08.2024 за вх.№50660/24 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, до яких долучено заяву про допит відповідача в якості свідка.

09.09.2024 за вх.№52159/24 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо заперечень відповідача.

Ухвалою суду від 11.11.2024 у задоволенні клопотань відповідача відмовлено.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідач проходила військову службу у позивача та наказом від 05.04.2018 №99 її призначено на посаду начальника радіостанції.

Відповідно до наказу позивача від 26.04.18 №106 «Про зміни до наказу №1 від 01.01.2018 про організацію служби військ у 7 окремій автомобільній санітарній роті на час перебування у складі сил АТО (ОТУ «Луганськ») внесені зміни до пункту 14 наказу (по адміністративно-господарській діяльності) та призначено матеріально відповідальною особою за зберігання, видачу, облік, списання та справність засобів зв?язку в підрозділах та на об?єктах начальника радіостанції.

21.09.2020 на ім?я командира 7 ОАСР надійшов рапорт відповідача щодо нестачі ретранслятора «Либідь К-2РТД» на місці встановлення радіо телевежа м. Біловодськ.

На підставі наказу командира 7 ОАСР (з адміністративно-господарської діяльності) від 23.09.2020 № 442 призначено службове розслідування за фактом нестачі виробу «Либідь К-2РТД» (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016).

Результати розслідування були доведені до слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління ДБР, розташованого в м. Краматорську.

На підставі наведеного, призначено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 06.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 Кримінального кодексу України (недбале ставлення військової службової особи до служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, якщо це заподіяло істотну шкоду).

Крім того, на підставі наказу командира 7 ОАСР від 01.10.2020 № 455 проведено щорічну планову інвентаризацію озброєння, військової техніки та майна позивача.

За результатами проведення інвентаризації майна служби зв?язку та АСУ 7 ОАСР згідно наказу від 18.11.2020 №539 «Про результати проведення щорічної планової інвентаризації матеріальних засобів майна 7 окремої автомобільної санітарної роти» інвентаризаційною комісією встановлено фактичну відсутність виробу «Либідь К-2РТД» (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016) за матеріально відповідальною особою молодшим сержантом ОСОБА_1 .

В подальшому, позивачем отримано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління ДБР, розташованого в м. Краматорську, про закриття кримінального провадження №0000011 від 06.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Наказом позивача від 15.01.2024 №24 призначено службове розслідування за фактом нестачі виробу «Либідь К-2РТД» (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016).

За результатами службового розслідування, позивач дійшов висновку про те, що вина відповідача виражається в порушенні зберігання та обліку ввіреного їй майна, а тому відповідно до резолютивної частини наказу від 29.01.2024 №37 вирішено завершити службове розслідування та направити позовну заяву до суду стосовно поновлення строків притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за фактом нестачі вищевказаного виробу.

У зв`язку з наведеним позивач звертається до суду з вимогою про стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Ст. 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст. 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Ст. 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (ст. 4 Закону №160-ІХ).

За змістом ст. 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Ст. 8 Закону №160-ІХ визначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 11 Закону №160-ІХ якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

У свою чергу, ст. 10 Закону №160-ІХ передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ.

Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок № 608).

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування. Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 розділу ІІІ Порядку № 608).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п. 5 розділу V Порядку № 608).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розділу VІ Порядку № 608).

З аналізу вищенаведених норм слідує, що законодавцем визначено певну послідовність притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності. Зокрема, спочатку має місце виявлення факту шкоди, надалі призначається та проводиться службове розслідування (розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом), наступним етапом є прийняття рішення про матеріальну відповідальність (за підсумками розслідування видається наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, в якому зазначається розмір шкоди та способи її відшкодування, наказ доводиться до винної особи під підпис). При цьому, Законом №160-ІХ чітко встановлено строк притягнення до матеріальної відповідальності, а саме протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач проходила військову службу у позивача та наказом від 05.04.2018 №99 її призначено на посаду начальника радіостанції.

Позивач з 11.01.2024 здала посаду та майно радіостанції у зв`язку зі звільненням та призначенням на іншу посаду.

Відповідно до наказу позивача від 26.04.18 №106 «Про зміни до наказу №1 від 01.01.2018 про організацію служби військ у 7 окремій автомобільній санітарній роті на час перебування у складі сил АТО (ОТУ «Луганськ») внесено зміни до пункту 14 наказу (по адміністративно-господарській діяльності) та призначено матеріально відповідальною особою за зберігання, видачу, облік, списання та справність засобів зв?язку в підрозділах та на об?єктах начальника радіостанції.

21.09.2020 відповідач подала на ім?я командира 7 ОАСР рапорт щодо нестачі ретранслятора «Либідь К-2РТД» на місці встановлення радіо телевежа м. Біловодськ.

На підставі наказу командира 7 ОАСР (з адміністративно-господарської діяльності) від 23.09.2020 № 442 призначено службове розслідування за фактом нестачі виробу «Либідь К-2РТД» (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016).

Крім того, на підставі наказу командира 7 ОАСР від 01.10.2020 № 455 проведено щорічну планову інвентаризацію озброєння, військової техніки та майна позивача.

За результатами проведення інвентаризації майна служби зв?язку та АСУ 7 ОАСР згідно наказу від 18.11.2020 №539 «Про результати проведення щорічної планової інвентаризації матеріальних засобів майна 7 окремої автомобільної санітарної роти» інвентаризаційною комісією встановлено фактичну відсутність виробу «Либідь К-2РТД» (у спеціальному виконанні) (за специфікацією) (ТУ У 26.3-07:2016) за матеріально відповідальною особою молодшим сержантом ОСОБА_1 .

Таким чином, слід констатувати, що про завдану шкоду внаслідок нестачі виробу «Либідь К-2РТД» позивачеві достеменно було відомо у 2020 році, відтак 3-річний строк притягнення винної особи до матеріальної відповідальності почав обраховуватися також у 2020 році.

Суд наголошує, що до матеріалів справи долучено акт службового розслідування, проведеного на підставі наказу позивача від 23.09.2020 №442, відповідно до резолютивної частини якого запропоновано службове розслідування вважати завершеним; направити лист на Керівника СіЗ ВКР при ОТУ «Північ» щодо сприяння в пошуку ретранслятора «Либідь К-2РТД» та винних осіб.

Іншим актом службового розслідування, проведеного на підставі наказу позивача від 15.01.2024 №24, запропоновано службове розслідування вважати завершеним; направити позовну заяву до суду стосовно поновлення строків притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за фактом нестачі виробу «Либідь К-2РТД» на суму 36 939 грн 28 коп.

Відтак, аналізуючи вищевказані акти службових розслідувань та докази, що містяться в матеріалах справи, суд констатує, що позивачем не виносився наказ про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності в межах визначеного Законом №160-ІХ строку та загалом.

Суд зауважує, що строк притягнення до відповідальності - це встановлений законодавством період часу, протягом якого уповноважені органи або особи мають право ініціювати процес притягнення суб`єкта (в даному випадку - військовослужбовця) до певного виду юридичної відповідальності. Також це правовий інструмент, що забезпечує баланс між правами держави на захист своїх інтересів і правами громадян на захист від безстрокового переслідування. Дотримання строку притягнення до відповідальності є обов`язковим елементом законного процесу притягнення особи до будь-якої відповідальності.

Законом №160-ІХ, який регулює питання матеріальної відповідальності військовослужбовців та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить положень щодо поновлення строків притягнення до матеріальної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд вважає, що правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача завданої шкоди в сумі 36 939 грн 28 коп відсутні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви 7-ої окремої автомобільної санітарної роти до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: 7 окрема автомобільна санітарна рота ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 12.11.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна