Справа № 440/11061/23
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 листопада 2024 року

м. Київ

справа №440/11061/23

адміністративне провадження № К/990/35495/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Губської О. А. перевіривши касаційну скаргу Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №440/11061/23 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області про визнання протиправним та скасування висновку,

УСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати висновок Управління Південного офісу Держаудитуслужби в Херсонській області про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-03-16-006210-а.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-03-16-006210-а від 24 липня 2023 року.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 12 червня 2024 року, від 22 липня 2024 року, від 21 серпня 2024 року касаційну скаргу Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області повернуто скаржнику.

16 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №440/11061/23.

07 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду визнано неповажними причини пропуску скаргу Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області строку на касаційне оскарження та залишено без руху касаційну скаргу з наданням строку для усунення виявлених недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами; та уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань.

25 жовтня 2024 року до Верховного Суду на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла уточнена касаційна скарга в якій міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2024 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Вдруге, втретє подані касаційні скарги ухвалами Верховного Суду від 22 липня 2024 року, від 21 серпня 2024 року також повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Так, Судом установлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 11 квітня 2024 року (повний текст складено 22 квітня 2024 року), а касаційну скаргу передано до відділення поштового зв`язку 09 вересня 2024 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Скаржнику в ухвалі від 07 жовтня 2024 року було роз`яснено, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання скаржника, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих скаржником доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

Судом також було установлено, що вперше подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 12 червня 2024 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому Верховний Суд зауважив, що посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження скаржник не зазначив жодний із пунктів частини другої чи третьої статті 353 КАС України, що не може вважатись належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження. Крім того, у тексті касаційної скарги міститься посилання про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Проте, крім зазначення вказаного твердження, скаржником жодним чином не обґрунтоване таке посилання, що також не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Вдруге подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2024 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Верховний Суд зауважив, що посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Втретє подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 21 серпня 2024 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, Суд звертав увагу на те, що скаржник вже звертався до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, при цьому підстави касаційного оскарження за своїм змістом, майже ідентичні, які були зазначені в попередньо поданій касаційній скарзі, яку ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2024 року повернуто скаржнику.

Із цією касаційною скаргою скаржник звернувся 09 вересня 2024 року, тобто зі сплином чотирьох місяців із дня ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції, зокрема, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так в ухвалі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року скаржнику вказувалося про не доведення наявності підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В уточненій касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судових рішень - пункти 3, 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу, що в попередніх ухвалах уже надавалося пояснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, однак скаржник так і не врахував зауваження, викладені Верховним Судом, зміст касаційної скарги є ідентичним попередньо поданій касаційній скарзі, яку Верховний Суд визнав неналежно оформленою.

Скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Звернення з касаційною скаргою є шостим, а підставою для повернення попередніх касаційних скарг стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення.

Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

При цьому, Верховний Суд не наділений повноваженнями надавати оцінку іншим ухвалам, постановленим Верховним Судом у порядку визначеному цим Кодексом.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведені у заяві скаржника обставини не можуть слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №440/11061/23 а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №440/11061/23 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області про визнання протиправним та скасування висновку.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

О. А. Губська