Справа № 642/4837/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р.Справа № 642/4837/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Ральченка І.М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департамента патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Балабай С.С., вул. Полтавський шлях, 20, м. Харків, Харківська, 61052, повний текст складено 04.10.24 року по справі № 642/4837/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила суд:

- визанати незаконною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 132048 від 05.08.2024 за ч. 2 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;

- провадження по адміністративній справі - закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП;

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач ОСОБА_1 в даному випадку не є суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП. Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 нібито встановила тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, але позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, ані фізичною особою-підприємцем, ані власником юридичної особи, яка здійснює підриємницьку діяльність, яке відношення позивач має до тимчасової споруди (МАФ), будь-яких доказів з цього приводу не надано працівниками поліції, які складали вищевказану постанову серії ББА № 132048 від 03.06.2024. Крім того, у протоколі не зазначено, які саме нормативи щодо обладнання на вулицях місць провадження робіт порушено. При винесені оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень керувався формальним підходом, не з`ясував всіх обставин події.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.09.2024 позовн вимоги задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 132048 від 05.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2. ст. 140 КУпАП - скасовано.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.140 КУпАП - закрито.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, відповідачем Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова скасувати та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що недотримання вимог законодавства щодо розташування тимчасових споруд може порушувати інтереси громади, оскільки їх розміщення повинно відповідати вимогам закону. Оскільки позивач здійснювала продаж товарів з торгової точки, отже остання виконувала роботи пов`язані з виробничою діяльністю та повинна була дотримуватись правил, встановленних чинним законодавством щодо дотримання вимог в частині погодження з органами Національної поліції. Крім того, торгова точка встановлена на дорозі або в межах смуги відведення може створювати перешкоди для належного функціонування дороги, що є порушенням правил її утримання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 05.08.2024 інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківський області ДПП лейтенантом поліції Самченко Аліною Миколаївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 132048 про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

У постанові серія ББА № 132048 від 05.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі зазначено, що 05.08.2024 о 16:40 год. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 допустила функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності/торговельної точки без погодження уповноваженим підрозділом Національної поліції України, чим порушила ст. 52-3 ЗУ "Про дорожній рух", п.п. 25-2, п. 26 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, п. 31 а ПДР України (ПКМУ від 30.03.1994 № 198), чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до схеми до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №132048 від 05.08.2024, акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 05.08.2024, відео з бодікамер 470006, 467611,472774 за 05.08.2024 встановлено функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності (торгівельної точки) в місці, зазначеному в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з вказаною постановою, позивачем оскаржено до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Стаття 52-3 Закону України "Про дорожній рух" встановлює повноваження Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серед яких, зокрема: погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.

Згідно частини 2 статті 140 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Нормою пункту 1.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі ПДР), встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з вимогами пункту 32.1. ПДР з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються: розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

За змістом статті 18 Закону України "Про автомобільні дороги" складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Відповідно до приписів частини 1 статті 37 цього Закону будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на автомобільних дорогах розміщуються відповідно до статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а у разі їх розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг або "червоних ліній" міських вулиць і доріг - за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 52-3 Закону України "Про дорожній рух" (п. 25-2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджений постановою КМУ від 30.03.1994 №198).

Відповідно до схеми до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №132048 від 05.08.2024, відео з бодікамер 470006, 467611,472774 за 05.08.2024 встановлено, що тимчасова споруда для проведення підприємницької діяльності (торгівельна точка) розміщена на проїжджий частині автомобільної дороги по АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, є громадяни, посадові особи, громадяни - суб`єкти господарської діяльності.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №132048 від 05.08.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., тобто постанова винесена відносно фізичної особи.

Жодних доказів про те, що фізична особа громадянка ОСОБА_1 є відповідальною за погодження з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України розміщення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності суду не надано, зокрема про те, що вона перебуває у трудових відносинах з підприємством або громадянином суб`єктом господарської діяльності, що провадить таку діяльність і на неї законодавством або внутрішніми документами суб`єкта господарювання покладено обов`язок отримання відповідного погодження.

Слід зазначити, що інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківський області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 в оскаржуваній постанові, зокрема зазначено про порушення пункту 31 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, який стосується технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, що в свою чергу не має відношення до обставин адміністративного правопорушення, за яке відповідач притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП наступає у випадку відсутності відповідного погодження уповноваженого органу Національної поліції на встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Диспозиція зазначеної норми не передбачає відповідальність особи за розміщення та функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг або "червоних ліній" міських вулиць і доріг без отримання погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, за що позивач притягнута до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

Колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що 05.08.2024 о 16:40 год. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 допустила функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності/торговельної точки без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України. Ця обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, будь-які докази того, що ОСОБА_1 проводилися роботи на автомобільних дорогах, вулицях відсутні. При цьому, необхідність погодження органом Національної поліції дозволів на проведення робіт на автомобільних дорогах та вулицях, передбачена 1 статті 37 Закону "Про автомобільні дороги", зі змісту положень якої слідує, що такі роботи по`вязані з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах. На підставі цього суд приходить до висновку, що розміщення та функціонування тимчасової споруди торгівельної точки на автомобільних дорогах не може розглядатися як виконання робіт, пов`язаних з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах.

Отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Однак в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП, а саме створення перешкод для дорожнього руху внаслідок розміщення на проїжджій частині вулично-шляхової мережі тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності (торгівельної точки).

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормою частини 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, положення якої закріплює принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня1978року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Фактичні обставини встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та відповідно обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваної постанови відповідачем.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що сд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що доказів того, що відповідач вчинила інкриміноване їй адміністративне правопорушення і в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30.09.2024 по справі № 642/4837/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді І.М. Ральченко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 13.11.2024 року