Справа № 400/3910/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3910/24

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі № 400/3910/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

-визнати протиправними дії Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил Збройний Сил України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та належних виплат при звільненні з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня 2020 року, за період з 29.01.2020 по 31.08.2020;

-зобов`язати Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил Збройний Сил України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 29.01.2020 р. по 31.08.2020 р., та належних при звільненні виплат відповідно до наказу від 31.08.2020 року №181 (грошову компенсацію за невикористані 45 діб щорічної відпустки за 2020 рік, грошову компенсацію за 10 діб невикористаної відпустки за сімейними обставинами, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 за 31 календарний рік) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, із урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно вчинено дії щодо виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 31.08.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-1X Про державний бюджет на 2020 рік. Порушення було триваючим, оскільки під час нарахування та виплати мого грошового забезпечення за період лютий - серпень 2020 року для визначення мого посадового окладу і окладу за військовим званням відповідач протиправно не застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2020 року в розмірі 2102 грн., а також автоматично відбувалось заниження усіх належних вищезазначених складових (які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 704 2017 року і визначаються військовослужбовцю у вигляді відсотків від посадового окладу або добутку посадового окладу та окладу за військове звання) грошового забезпечення, оскільки відповідач під час нарахувань грошового забезпечення протиправно використовував прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року в розмірі 1762 грн. замість 2102 грн., що призвело до значного пониження посадового окладу і окладу за військовим званням, а відтак в подальшому під час розрахунку складових грошового забезпечення як певних відсотків від посадового окладу та окладу за військове звання призводило до ще значно більшого заниження мого грошового забезпечення. Оскільки з позивачем не було здійснено належних розрахунків під час виключення із списків частини., тому відповідач повинен перерахувати грошове забезпечення позивача за період з 30.01.2020 по 31.08.2020.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 704) визначає, що при обчисленні розмірів посадових окладів використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року. Після 01.03.2018 і 05.03.2019 рішення про збільшення розмірів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців Урядом не приймалося. У відповідача не виникло підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених законом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 10.06.2024 у справі № 400/3910/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправними дії Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил Збройний Сил України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошового забезпечення та належних виплат при звільненні з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня 2020 року, за період з 29.01.2020 по 31.08.2020 рр.

Зобов`язав Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил Збройний Сил України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 29.01.2020 р. по 31.08.2020 р., та належних при звільненні виплат відповідно до наказу від 31.08.2020 року №181 (грошову компенсацію за невикористані 45 діб щорічної відпустки за 2020 рік, грошову компенсацію за 10 діб невикористаної відпустки за сімейними обставинами, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року Nє393 за 31 календарний рік) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, із урахуванням раніше виплачених сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що у постанові від 30.08.2017 № 704 чітко визначалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, тому дії відповідача є правомірними і нарахування спірних виплат здійснювалось відповідно до норм чинного законодавства;

- суд повністю не дослідив матеріали справи та практику рішення судів в подібних справах внаслідок чого рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1989 по 31.08.2020.

Наказом начальника факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил (по стройовій частині) №181 від 31.08.2020 позивача було звільнено з військової служби у запас відповідно пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов?язок та військову службу підпункт б (за станом здоров`я) та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Під час проходження військової служби за період з 30.01.2020 по 31.08.2020 відповідачем протиправно не застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01 січня 2020 року згідно до ЗУ Про державний бюджет на 2020 рік для встановлення розміру окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від добутку посадового окладу та окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, премії за особистий внесок в загальний результат служби у межах фонду преміювання в розмірі 35% від посадового окладу, грошову надбавку від посадового окладу за роботу з матеріальними носіями секретної інформації у розмірі 15%.

Позивач зазначає, що порушення вищезазначеного Закону України було триваючим, оскільки під час нарахування та виплати грошового забезпечення за період лютий - серпень 2020 року для визначення посадового окладу і окладу за військовим званням відповідач протиправно не застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2020 року в розмірі 2102 грн., а також автоматично відбувалось заниження усіх належних вищезазначених складових (які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України Nє 704 2017 року і визначаються військовослужбовцю у вигляді відсотків від посадового окладу або добутку посадового окладу та окладу за військове звання) грошового забезпечення, оскільки відповідач під час нарахувань грошового забезпечення протиправно використовував прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року в розмірі 1762 грн. замість 2102 грн., що призвело до значного пониження посадового окладу і окладу за військовим званням, а відтак в подальшому під час розрахунку складових грошового забезпечення як певних відсотків від посадового окладу та окладу за військове звання призводило до ще значно більшого заниження грошового забезпечення позивача.

При звільненні з військової служби 31.08.2020 позивачу не був зроблений перерахунок грошового забезпечення за період лютий - серпень 2020 року під час проходження військової служби, і остаточні розрахунки відповідача з позивачем проводились без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-Х Про державний бюджет на 2020 рік та не було здійснено належних розрахунків під час виключення із списків військової частини.

Оскільки для проведення таких остаточних розрахунків, а саме нарахування і виплата відповідно до наказу від 31.08.2020 №181, а саме грошову компенсацію за невикористані 45 діб щорічної відпустки за 2020 рік, а за основу відповідачем було взято місячне грошове забезпечення на думку позивача за серпень 2020, як крайній повний місяць військової служби позивача, яке було розраховане з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року - тобто в заниженому розмірі, що також призвело до заниження розміру такої виплати як наслідок невірного застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік. Крім того, під час виключення відповідно до вищезазначеного наказу відповідача із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення з позивачем не були проведені належні розрахунки щодо перерахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, із урахуванням раніше виплаченої суми, розмір якої також визначався в зменшеному розмірі з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, а також компенсація за 10 діб оплачуваної відпустки за сімейними обставинами і згідно інформації, зазначеної в наказі від 31.08.2020 року Nє181 позивача як не використана, - взагалі не проводилась.

Крім того, під час розрахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року Nє393 за 31 календарний рік військової служби для встановлення розміру грошового забезпечення позивача відповідач також протиправно використовував для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням прожитковий мінімум станом на 1 січня 2018 року в розмірі 1762 грн., що в подальшому призвело до невірного встановлення розміру щомісячних доплат, винагород, премій і як наслідок - заниженню розміру виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, яка виплачується в розмірі 50% від грошового забезпечення позивача за кожний повний календарний рік військової служби при звільненні з військової служби за станом здоров`я .

Таким чином, протиправні дії з боку відповідача в частині неправильного застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб прожитковий мінімум 2018 року станом на 01 січня 2018 року в розмірі 1762 грн. замість відповідно до Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ Про державний бюджет на 2020 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб 2020 року 2102 грн призвело до порушення прав позивача.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що посадовий оклад позивача, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з період з 30.01.2020 по 31.08.2020 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Разом з тим, суд вказав, що оскільки позивачу період з 30.01.2020 по 31.08.2020, протиправно не виплачено у повному розмірі грошове забезпечення, це вплинуло і на визначення розміру відповідних допомог (грошову компенсацію за невикористані 45 діб щорічної відпустки за 2020 рік, грошову компенсацію за 10 діб невикористаної відпустки за сімейними обставинами, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні). Відтак, позовні вимоги в цій частині належать задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно частин 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2008 розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

У подальшому, Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців було прийнято постановою "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704. Згідно пункту 10 ця постанова набрала чинності з 1 березня 2018 року.

Згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 (у первинній редакції на дату прийняття) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином, Урядом України запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1052 до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України №704 були внесені зміни у частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018 на 01.01.2019.

Таким чином, станом на 01.01.2018 Постанова Кабінету Міністрів України №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців регламентовано постановою Кабінету Міністрів України № 1294.

При цьому, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції Постанова Кабінету Міністрів України №103 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладом за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704. Тобто було відновлено первинну редакцію пункту 4 Постанови № 704 щодо визначення розрахункової величини для визначення посадових окладів з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З огляду на це, є необхідність застосування з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 та відповідно до позовних вимог) положень пункту 4 Постанови № 704 у редакції до 24 лютого 2018 року, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.

З 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням».

Аналогічні висновки щодо застосування пункту 4 Постанови № 704 викладені у постановах Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі №380/22021/21 та від 18 січня 2024 року у справі № 240/1387/21.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачу посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, в період з 30.01.2020 по 31.08.2020 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 1 січня 2018 року.

Разом з тим, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність перерахунку та виплати всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, зокрема грошову компенсацію за невикористані 45 діб щорічної відпустки за 2020 рік, грошову компенсацію за 10 діб невикористаної відпустки за сімейними обставинами, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні, оскільки вказанні виплати є похідними від розміру грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі № 400/3910/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк