Справа № 440/14385/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий I інстанції: Супрун Є.Б.

18 листопада 2024 р. Справа № 440/14385/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

27.09.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.08.2023 № 14-Ф;

- зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України видати наказ про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше виплаченої одноразової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду війни третьої групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

- стягнути з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на його користь недоплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 446 590 грн, інфляційних втрат - 138 886,38 грн та моральної шкоди - 217087,50 грн, а загалом - 802 563,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він у період з 20.12.2014 по 21.01.2015, з 17.05.2015 по 17.06.2015, 23.01.2016 по 24.02.2016, з 17.01.2018 по 21.02.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у н.п. Зелене Поле, н.п. Маріуполь, н.п. Успенівка Донецької області. У свідоцтві про хворобу № 983 за результатами його огляду, госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_1 прийнято постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії: захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Обласною транспортно-радіологічною МСЕК йому з 10.05.2022 було встановлено ІІІ групу інвалідності, причинна інвалідності захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. У зв`язку з цим, він звернувся до начальника територіального вузла урядового зв`язку із рапортом про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі Порядок № 975), у зв`язку із встановленням III групи інвалідності. За результатами розгляду його звернення керівником підрозділу Держспецзв`язку було складено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №9 75 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481.00 в загальному розмір: 173670,00 грн. Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 29.07.2022 № 737-ф відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 975, ні підставі документів 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Держспецзв`язк було призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2022.

Також позивач зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року по справі № 440/8043/22, яке набрало законної сили 21.06.2023, було зобов`язано 3 територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захист інформації України підготувати та подати до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації висновок щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат. На виконання вказаного судового рішення 3 територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України було підготовлено висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та подано до Адміністрації Держспецзв`язку листом від 18.07.2023 № 54/06-892, що підтверджується листом 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 54/09-982 від 11.08.2023. Наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 14-ф від 03.08.2023 було відмовлено, у призначенні виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, йому, звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника З ТВУЗ Держспецзв`язку від 09.12.2021 року № 85-ос «Про особовий склад».

Зважаючи на те, що 3 територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, що становить 173670 грн., позивач вважає, що з нього підлягає стягненню недоплачена частина одноразової грошової допомоги у розмірі 446590 грн (250x2481 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року) - 173670 грн.)

Крім того, враховуючи економічну ситуацію в Україні, за даними Держстату інфляція у 2022 році склала 26,6%, а за січень-червень 2023 - 4.5 %, що разом складає -31,1 %, сума інфляційних втрат нарахованих на суму недоплаченої йому частини одноразової грошової допомоги становить 138886,38 грн., які також мають бути стягнуті з 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на мою користь.

З огляду на тривалу протиправну поведінку 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, зневажливе, принизлива ставлення до нього, як до особи з інвалідністю внаслідок війни, що полягає у невиплаті йому належних коштів, тривале невиконання судових рішень, тривалих неодноразовий бюрократичних процедур, різноманітних маніпуляцій, хибних трактувань законодавчих норм цинічних ухилянь від виплат без пояснення йому причин, позивач вважає, що йому було завдано значної морально шкоди, яку він оцінює в розмірі 35% від усієї суми, яка підлягала йому до виплати, тобто - 217087,50 грн. (620250 x 35%), яка також підлягає стягненню з 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Закон та пункту 6 Порядку № 975 не передбачено виплату одноразової грошові допомоги військовослужбовцям інвалідність яких настала за тих підстав, що зазначені у довідці МСЕК (серія 12 ААВ № 471261 від 30.05.2022), правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму ОСОБА_1 не було.

Крім того, відповідач зазначає, що правових підстав вважати, що формулювання «захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини» застосоване у зв`язку з тим, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, немає. Таким чином, формулювання «захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини» не означає, що інвалідність настала внаслідок захворюванні пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, тому довідка до акт огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 47126 від 30.05.2022 не містить відомостей про те, що інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання ним обов`язків військової служби. Отже, оскільки ОСОБА_1 не було надано документів, які свідчили про те, що його інвалідність настала внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, у Адміністрації Держспецзв`язку відсутні законні підстави для призначення виплат одноразової грошової допомоги позивачу у розмірі 250-кратного прожиткової мінімуму. Водночас є підстави того, що інвалідність ОСОБА_1 настала в наслідок проходження військової служби. Отже, ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 173 670,00 грн на підставі підпункту 2 пункту 6 Порядку № 975, що відповідає захворюванню, так пов`язаному із захистом Батьківщини при першому зверненні.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов до 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України зазначає, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 від 13.06.2022 про виплату одноразової грошової допомоги 3 ТВУЗ Держспецзв`язку підготував та подав до Адміністрації Держспецзв`язку висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої підпунктом 6 пункту 6 Порядку № 975 в розмірі 70-кратног прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.202, який становить 2481,00 грн. в сумі 173670,00 грн. За результатами розгляду матеріалів висновку наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 29.07.2022 № 737-ф було призначено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022. Сума коштів у розмірі 173670,00 грн. була перерахована ОСОБА_1 08.08.2022. Таким чином, 3 ТВУЗ Держспецзв`язку всю суму коштів у відповідності до висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та прийнятого рішення Адміністрації Держспецзв`язку (наказ від 29.07.2022 № 737-ф) перерахував на особовий рахунок ОСОБА_1 , будь-яка заборгованість із виплати одноразової грошової допомоги відсутня.

Крім того, відповідач зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 440/8043/22, яке набрало законної сили 21.06.2023 та з урахуванням вимог пункту 13 Порядку № 975 3-м ТВУЗ Держспецзв`язку було підготовлено та подано д Адміністрації Держспецзв`язку висновок щодо виплати одноразової грошової допомог ОСОБА_1 , передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 в розмірі 250-кратног прожиткового мінімуму, з обов`язковим доданням всіх документів. Висновок з документам були направлені листом від 18.07.2023 №5 4/06-892. Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 440/8043/22 виконане у повному обсязі.

Також відповідач зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 440/8043/22 не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, з цих причин також відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦІ України. Враховуючи той факт, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, яка має цільовий і разовий характер, то остання не підлягає індексації та компенсації, через що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат є незаконними та безпідставними отже не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач зазначив, що необхідною умовою для стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, є факт неправомірний дій, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляд відшкодування моральної шкоди не настає. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження) частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.08.2023 № 14-ф «Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України розглянути висновок 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням вже виплачених сум та висновків суду, сформульованих у цій справі.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Висновок суду вмотивований тим, що поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України.

З урахуванням встановлених обставин безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, суд прийшов до висновку про те, що позивач, як особа з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, має право на одноразову грошову допомогу, яка передбачена пп. 1 п. 6 Порядку № 975.

Натомість, обираючи належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд вважав за необхідне зобов`язати Адміністрацію Держспецзв`язку розглянути висновок 3ТВУЗ щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням вже виплачених сум та висновків суду, сформульованих у цій справі.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з 3 ТВУЗ на його користь недоплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 446 590 грн, суд визнав такі вимоги передчасними, оскільки рішення щодо виплати такої допомоги ще не прийнято, а будь-яка заборгованість із виплати коштів одноразової грошової допомоги перед ОСОБА_1 наразі відсутня.

З приводу позовних вимог про стягнення з 3ТВУЗ інфляційних втрат - 138 886,38 грн суд зауважив, що у даній справі у відповідача не виникло перед позивачем грошових зобов`язань в порядку статті 11 ЦК України, зокрема як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору так і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак 3ТВУЗ не є тим боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем належним чином не доведені факти заподіяння саме з боку 3ТВУЗ моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 138886,38 грн. та моральної шкоди у розмірі 217087,50 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 138886,38 грн. та моральної шкоди у розмірі 217087,50 грн. в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand Balkandali v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п. 96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 по справі № 440/14385/23 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову..

У відзиві на апеляційну скаргу Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позовних вимог без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до довідки 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 30 від 01.03.2019, ОСОБА_1 в період з 20.12.2014 по 21.01.2015, з 17.05.2015 до 17.06.2015, з 23.01.2016 до 24.02.2016, з 17.01.2018 до 21.02.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у АДРЕСА_1 . (а.с. 17)

Наказом 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 58-ОС від 09.12.2021 позивача звільнено зі служби за пунктом «а» пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктом 173 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 № 463, у запас Збройних Сил України (а.с. 18).

На підставі направлення начальника 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 23.11.2021 № 275 для визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_1 14.12.2021 госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_1 проведено медичний огляд позивача, за результатами якого складено Свідоцтво про хворобу № 983, яким встановлено: захворювання: міжхребцевий остеохондроз всіх відділів хребта, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного, поперекового відділів хребта, грижа L5-S1, міжхребцевого диску, лікована оперативно ( 18 липня 2003 року) з больовим синдромом, з незначним порушенням функцій. Деформуючий остеоартроз першого ступеню правого гомілково-ступневого суглобу, без порушення функції. Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеню, без порушення функції. Простий короткозорий стигматизм ступеня 1,0Д на праве око та 0,5Д на ліве око при гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби; захворювання: рецидив грижі L4-L5 міжхребцевого диску після мікрохірургічної дискектомії міжхребцевого диску L4-L5 ліворуч (01 липня 2015 року) у вигляді хронічного дискогенного попереково-крижового радикуліту з лівобічним L4-L5-S1 полірадикулярним синдромом, рецидивуючий перебіг, фаза ремісії з помірним порушенням функцій, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 16).

30.05.2022 МСЕК видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 471261, згідно якої позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.05.2022, захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 14).

13.06.2022 позивач звернувся до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України із заявою в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу згідно Порядку № 975.

У липні 2022 року 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України складено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 975 в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481 грн, усього 173 670 грн.

29.07.2022 наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 737-ф призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 09.12.2021 № 85-ос «Про особовий склад», у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022 (а.с. 33).

Наказом 3 Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 11-Ф від 08.08.2022 «про виплату одноразової грошової допомоги» наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в розмірі 173670 грн. (а.с. 20)

Згідно з випискою з особового рахунку позивача, одноразова грошова допомога у розмірі 173 670 грн. перерахована 09.08.2022 (а.с. 22).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі № 440/8043/22, яке набрало законної сили 21.06.2023, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

Зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України підготувати та подати Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат.

18.07.2023 позивач звернувся до 3ТВУЗ із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат (а.с. 69).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , 18.07.2023 3ТВУЗ підготовлено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку. На підставі вивчення поданих документів визначено, що інвалідність ОСОБА_1 не є наслідком вчинення зазначеним військовослужбовцем злочину чи адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення військовослужбовця до самогубства, встановленого судом), подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Встановлено, що ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи з 10.05.2022 (довідка МСЕК від 30.05.2022 серія 12 ААВ №471261). Причина інвалідності захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

За результатами розгляду зазначених документальних матеріалів: виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 у зв`язку із встановленням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481,00 грн (620250,00 грн), з урахуванням раніше виплаченої суми з розрахунку 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.20221, який становить 2481,00 грн (173670,00 грн). Усього належить до виплати 446580,00 грн. Виплата зазначеної допомоги потребує додаткових призначень за КЕКВ 2730.40 в обсязі 446580 грн. (а.с. 70-72)

Відповідно до листа від 18.07.2023 № 54/06-892, 3ТВУЗ направив голові Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Дежспец`язку з додатками на ОСОБА_1 (а.с. 73).

Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.08.2023 №14-ф відмовлено у призначенні виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3ТВУЗ Держспецзв`язку від 09.12.2021 № 85-ос «Про особовий склад» (а.с. 24).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 18 Закону України від 23.02.2006 № 3475-IV «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» (тут і далі також в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що соціальний та правовий захист військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших законів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України 25.03.1992

№ 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно із ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 глави 4 розділу 5 Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 13.03.2018 № 151, встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Згідно з положеннями пункту 1 Порядку № 975 цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 1 вказаного порядку встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи..

Системний аналіз положення підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 дає змогу дійти висновку, що для призначення і виплати військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби) одноразової грошової допомоги необхідна наявність однієї із наступних умов: настання інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, або ж настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або ж встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, або ж встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 20.12.2014 по 21.01.2015, з 17.05.2015 до 17.06.2015, з 23.01.2016 до 24.02.2016, з 17.01.2018 до 21.02.2018 позивач безпосередньо бравучасть в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у н.п. Зелене Поле, н.п. Маріуполь, н.п Успенівка Донецької області (а.с. 17).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 471261 від 30.05.2022 позивачу з 10.05.2022 встановлено ІІІ групу інвалідності (вперше, до 01.06.2023), причина інвалідності захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 14).

Формулювання для постанов військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначені главою 21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення про ВЛК).

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 21.5 Положення про ВЛК постанови ВЛК приймаються в формулюванні «захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Підпунктом «а» пункту 21.5 Положення про ВЛК встановлено, що постанови ВЛК приймаються в формулюванні «поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У постанові від 15.11.2019 у справі № 761/31180/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України, то позивач, як інвалід ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції має право на одноразову правову допомогу, яка повинна бути призначена та виплачена на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку.

Зважаючи на вищевикладене та встановлені судом обставини, зокрема те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, що захворювання ОСОБА_1 не пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, а відтак щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.04.2021 у справі № 440/1661/19, від 08.06.2021 у справі № 440/692/19.

Стосовно стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 138 886,38 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 27.12.2022 у справі №640/14757/21 за схожих обставин Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а.

З урахуванням того, що у справі, яка розглядається, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не приймався наказ про призначення виплати одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, то колегія суддів вважає, що в даному випадку безпідставно стверджувати про несвоєчасність виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Що стосується застосування до даних правовідносин статті 625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за змістом наведеної норми права нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є складовою грошового зобов`язання та особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Враховуючи, що стаття 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), отже, на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, у справі, яка розглядається, колегією суддів не встановлено факту прострочення виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, відсутні підстави для стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 138 886,38 грн.

Також колегія суддів зазначає, що основним критерієм для висновку про неможливість індексації одноразової грошової допомоги, виплаченої на підставі статті 16 Закону № 1282-ХІІ є те, що вказана допомога має разовий характер і не включена ані Законом № 1282-ХІІ, ані Порядком № 1078 до виплат, які підлягають індексації.

Висновки суду апеляційної інстанції, викладені в цій постанові, аналогічні тим, що викладені в постановах Верховного Суду від 27.12.2022 у справі № 640/14757/21, від 15.11.2023 у справі № 160/1004/22.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Уряд прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі № 200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справах № 200/14129/19-а і № 200/14127/19-а та від 24.07.2024 у справі № 520/2674/2020.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для виплати позиву компенсації частини втрати доходів.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Колегія суддів зауважує, що завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається в рішеннях Європейського Суду з прав людини, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях: «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що встановлення судом факту порушень прав ОСОБА_1 при прийнятті Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України оскаржуваного наказу від 03.08.2023 № 14-Ф само собою становить достатню справедливу сатисфакцію будь-якої моральної шкоди, яку міг зазнати позивач.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на його користь 217 087,50 грн у відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг ОСОБА_1 та Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, та не вбачає підстав для скасування судового рішення в його оскаржуваній частині.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц