Справа № 183/4758/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 183/4758/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року (суддя Городецький Д.І., м. Новомосковськ, повний текст рішення складено 06.08.2024 року) в справі №183/4758/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Інспектора відділу реагування патрульної поліції Новомосковського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Голуба Олександра Григоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

10.05.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач-1), Інспектора відділу реагування патрульної поліції Новомосковського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Голуба О.Г. (далі по тексту відповідач-2) в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ББА № 608026 від 02.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Під час розгляду справи судом першої інстанції було неповно досліджено матеріали та обставини справи, не вірно застосовано норми матеріального права (ч. 1 ст. 122 КУпАП, п.10.9, 18.1 ПДР України), а саме в розрізі дослідження спірної постанови на предмет вірної кваліфікації адміністративного правопорушення, та порушенням норм процесуального права (ст. 242 КАС України), що є підставою для скасування такого рішення. Відсутні належні докази, які свідчать про доведеність наявності в діях позивача порушення вимог Правил дорожнього руху, визначених відповідачем-1, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню. Апелянтом вказувалось, що 02.05.2024 року о 16 год. 10 хв. Інспектором відділу реагування патрульної поліції Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_2 було складено відносно ОСОБА_1 , яка 26.03.2024 року керувала транспортним засобом Daewoo Matiz державний номерний знак НОМЕР_1 , постанову серії ББА № 608026 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: « 26.03.2024 року 08 год 15 хв. на (в) Дніпропетровській обл. м. Новомосковськ вул. Сучкова, 32 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем DAEWOO MATIZ н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка переходила проїзну частину по пішоходному переходу, унаслідок чого пішохід Тарянік ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, чим порушила п.10.9, 18.1 ПДР України». ОСОБА_1 вказує, що не допускала описаного порушення, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять матеріали, що суперечать винесеній постанові. Начебто позивач порушила правила проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Апелянт вказувала, що об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого апелянта притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в тому, що апелянт 26.03.2024 року 08 год 15 хв. на (в) Дніпропетровській обл. м. Новомосковськ вул. Сучкова, 32 нібито порушила правила проїзду пішохідних переходів, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Друге порушення (п. 18.1 ПДР України) зі сторони ОСОБА_1 а взагалі було відсутнє, з огляду на той факт, що позивач не доїхала до пішохідного переходу та, відповідно, не могла не надати переваги руху пішоходів, автомобіль «уперся» у бордюрний камінь, у той час, як пішохід вже перебував на тротуарі, що взагалі виключає можливість наїзду, особа (пішохід), якій нібито було спричинено «тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості», перетинала проїзну частину в неналежному місті, що не є пішохідним переходом, ані пішохід ані транспортний засіб взагалі на пішохідному переході не знаходились. Апелянт вказувала, що при події її транспортний засіб зупинив свій рух не на пішохідному переході, а поряд, фактом на підтвердження зазначеного є зафіксована на відеозаписі зупинка заднього правого колеса ТЗ за рахунок зіткнення з бордюром, котрий закінчується якраз з початком пішохідного переходу. Наїзду на пішохідний перехід не було здійснено апелянтом. Порушення п. 18.1 ПДР України не відбулось зі сторони апелянта, що спростовує можливість застосування до такої відповідальності, передбаченої за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Апелянт вказувала, що порушення правил дорожнього руху, передбачених п. 10.9, мають наслідком настання саме майнової шкоди, а не начебто спричинення шкоди здоров`ю інших осіб, відповідальність.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона 26 березня 2024 року о 08.15 год., керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 , в Дніпропетровській області, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 32, під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, чим порушила п. 10.9, п. 18.1 ПДР. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Відповідно до п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Суд першої інстанції вказував, що ним встановлено, що 26 березня 2024 року ОСОБА_1 керувала своїм автомобілем Daewoo Matiz, виїхавши передньою частиною автомобіля на перехрещувану проїзну частину зрозуміла, що може створити перешкоди для транспортних засобів, які рухаються по головній дорозі, через що перевела АКПП в положення руху заднім ходом та трохи від`їхавши назад, зупинилася, дочекавшись, поки зможе безпечно виїхати на перехрестя, вона хотіла відновити рух прямо, але через те, що не перевела ричаг АКПП в положення переднього ходу, несподівано для неї її автомобіль почав рухатися заднім ходом і зупинився, коли заднім колесом уперся в бордюрний камінь, після чого вона подивилася по дзеркалам заднього виду, впевнилася, що своїми діями нікому не нашкодила, оскільки біля автомобіля нікого з людей не було, та продовжила рух у своїх справах. В матеріалах справи містяться пояснення потерпілої ОСОБА_5 , згідно яких остання під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повідомила, що 26 березня 2024 року близько 08.10 год. вона приїхала з м. Дніпра в м. Новомосковськ, перетнула вул. Сучкова по пішохідному переходу та в подальшому перетинала проїзну смугу по вул. В.Ковалівка йдучи по пішохідному переходу, аж раптом, коли вона майже перейшла проїзну частину, водій автомобіля Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на неї, а потім на металевий паркан. Суд першої інстанії вказуваВ, що переглянув відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль Daewoo Matiz, який заднім ходом поїхав від перехрестя та впершись в бордюрний камінь штовхнув пішохода ззаду, в той час як пішохід завершував перехід вулиці фактично по пішохідному переході, при цьому, водій автомобіля не зупинила транспортний засіб, не вийшла з автомобіля та продовжила рух далі, залишивши місце пригоди. Дослідженим відеозаписом спростовуються доводи позивача ОСОБА_1 , наданих в письмових поясненнях, що остання впевнилася, що своїми діями не завдала шкоди нікому, оскільки нікого біля машини не було, адже на відеозаписі видно як автомобіль задньою частиною штовхнув пішохода, який перебував на пішохідному переході, та колесом зупинившись об бордюрний камінь. При цьому, водій не вийшов з автомобіля пересвідчитися чи дійсно своїми діями не завдав жодної шкоди, враховуючи несподівану для водія траєкторію руху автомобіля заднім ходом і те, що транспортний засіб зупинився лише через перешкоду у вигляді бордюру, об який транспортний засіб вдарився колесом перед самим парканом, будучи біля пішохідного переходу на тротуарі, натомість водій фактично одразу поїхав з місця пригоди. Встановлено, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення, а саме, що позивач порушила вимоги п. 10.9 та п. 18.1 ПДР України, мали місце. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року у справі № 183/4622/24, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 3400,00 грн., зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винною в тому, що вона 26 березня 2024 року о 08.15 год. в Дніпропетровській області, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 32, керуючи автомобілем Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 скоїла дорожньо-транспортну пригоду, місце якої залишила на порушення встановлених правил, далі продовжила рух, в орган поліції не повідомляла, своїми діями спричинила необхідність проведення поліцейських заходів щодо встановлення транспортного засобу та водія, чим порушила вимоги підпунктів «а, в, д» п. 2.10 ПДР України.

Матеріалами справи встановлено, що Інспектором відділу реагування патрульної поліції Новомосковського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Голубом О.Г. 02.05.2024 року складено постанову серії ББА № 608026 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, автомобіль Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 , 26.03.2024 року о 08 год. 15 хв., яким керувала ОСОБА_1 , у Дніпропетровській області, м. Новомосковськ, вул. Сучкова 32, під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзджу частину по пішоходному переходу, у наслідок чого пішоход ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, чим порушила вимоги п. 10.9, п. 18.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області у своїх поясненнях наданих до суду вказує, що наявне відео зйомка події коли автомобіль Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 , 26.03.2024 року о 08 год. 15 хв., яким керувала ОСОБА_1 , при русі заднім ходом наїхала на пішохода, яка закінчувала перехід проїжджої частини, штовхнула пішохода на тротуарі, при русі заднім ходом врізалась у бордюр та металевий парках, та поїхала з місця події не переконавшись, що не вчинила дорожньо-транспортну подію. Відеозаписи були долучені до справи.

У матеріалах справи наявний висновок перевірки матеріалів, зареєстрованих до ЄО Новомосковського РВП ГУНП №8323 від 26.03.2024 року за фактом ДТП, що мало місце 26.03.2024 року, заявою ОСОБА_5 , схема місця ДТП від 26.03.2024 року, згідно яких автомобіль Daewoo Matiz, номерний знак НОМЕР_1 , 26.03.2024 року о 08 год. 15 хв. під кермуванням ОСОБА_1 вчини ДТП, рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на людину та врізався у бордюрний камінь та паркан задньою частиною автомобіля.

Судом встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 року у справі № 183/4622/24, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.08.2024 року, визнано ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3400 гривень.

У постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 року у справі № 183/4622/24 встановлено події, які відбулись 26.03.2024 року о 08:15 год. у м. Новомосковськ, у районі, вул. Сучкова 32. 26.03.2024 року ОСОБА_1 керувала автомобілем по вул. Велика Ковалівка м. Новомосковська та рухалась в напрямку перехрестя з вул. Сучкова. Виїхавши передньою частиною автомобіля на перехрещувань проїзну частину, зрозуміла, що може створити перешкоду для транспортних засобів, які рухались по головній дорозі, через що ОСОБА_1 перевела АКПП в положення руху заднім ходом та трохи від`їхавши назад зупинилась. Дочекавшись, коли вона зможе безпечно виїхати на перехрестя, хотіла відновити рух прямо, а не через те, що остання не перевела важіль АКПП в положення переднього ходу, несподівано для неї її автомобіль почав рухатись заднім ходом і зупинився, коли колесом (заднім) уперлась в бордюрний камінь. Після чого ОСОБА_1 подивилась по дзеркалам заднього виду, впевнилась, що своїми діями нікому нашкодила, оскільки біля її автомобіля не було людей, та продовжила рух у своїх справах.

Наявні письмові пояснення ОСОБА_5 , яка пояснила, що 26.03.2024 року близько 08.10 год., вона приїхала з м. Дніпро в м. Новомосковськ, перетнула вул. Сучкова по пішохідному переходу та в подальшому перетинала проїзну смугу по вул. Велика Ковалівка йдучи по пішохідному переході, аж раптом, коли вона майже перейшла проїзну частину, водій на автомобілі DAEWOO Matiz номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на неї, а потім на металевий паркан.

ОСОБА_5 є свідком вчинення ОСОБА_1 порушення п. 10.9, п. 18.1 Правил дорожнього руху.

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 23.08.2024 року у справі № 183/4622/24 вказано, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAEWOO Matiz, який заднім ходом поїхав від перехрестя та впершись в бордюрний камінь штовхнув пішохода ззаду, в той час як він завершував перехід вулиці. Після чого ОСОБА_1 не вийшла з автомобіля та далі продовжила рух, залишивши місце пригоди. Дослідженим відеозаписом спростовуються доводи ОСОБА_1 , наданих в письмових поясненнях, що остання впевнилася, що своїми діями не завдала шкоди нікому, оскільки нікого біля машини не було. Адже на відеозаписі видно як автомобіль задньою частиною штовхнув пішохода ззаду, що завершував перехід дороги, колесом зупинившись об бордюрний камінь. При цьому водій не вийшов з автомобіля пересвідчитися чи дійсно своїми діями не завдав жодної шкоди, враховуючи несподівану для водія траєкторію руху автомобіля заднім ходом і те, що транспортний засіб зупинився лише через перешкоду у вигляді бордюру, об який транспортний засіб вдарився колесом перед самим парканом, будучи біля пішохідного переходу на тротуарі, натомість водій фактично одразу поїхав з місця пригоди.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановами Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 23.08.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, автомобіль задньою частиною штовхнув пішохода ззаду, що завершував перехід дороги, колесом зупинившись об бордюрний камінь, водій не вийшов з автомобіля пересвідчитися чи дійсно своїми діями не завдав жодної шкоди, враховуючи несподівану для водія траєкторію руху автомобіля заднім ходом і те, що транспортний засіб зупинився лише через перешкоду у вигляді бордюру, об який транспортний засіб вдарився колесом перед самим парканом, будучи біля пішохідного переходу на тротуарі, водій фактично одразу поїхав з місця пригоди.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З наявного відеозапису події та пояснень ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_1 їдучи транспортним засобом заднім ходом штовхнула пішохода, що завершувала перехід проїжджої частини дороги, зупинилась об бордюрний камінь та паркан. Тобто рухаючись заднім ходом створила та вчинила небезпечні дії для інших учасників дорожнього руху.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена. 26.03.2024 року здійснювала кермування транспортним засобом та їдучи заднім ходом не переконалась у безпеці свого руху, створила небезпеку іншим учасникам руху, зокрема здійснила наїзд на пішохода, яка закінчувала перехід проїжджої частини на пішохідному переході та тротуарі, зупинила свій руху заднім ходом упершись об бордюрний камінь та паркан, фактично врізавшись у них задом автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна справа, стосовно скоєння адміністративного правопорушення позивачем не підлягає закриттю, оскільки наявна подія адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснені позивачем судові витрати повертаються йому у разі задоволення вимог позову, зважаючи на відмову у задоволенні вимог позовної заяви та вимог апеляційної скарги, здійснені судові витрати позивачу не підлягають поверненню.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року в справі №183/4758/24 скасувати.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова