Справа № 260/5481/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2024 року м. Ужгород№ 260/5481/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2024 р. №0-0704-UА0089881 ГУ ДПС в Закарпатській області.

Заявлені позовні вимоги аргументує протиправністю прийнятих контролюючим органом податкових повідомленнях-рішеннях з огляду на те, що нерухоме майно, на яке було нараховане податкове зобов`язання, знаходиться у напівзруйнованому стані та не використовується позивачем взагалі. Про вказані обставини контролюючий орган був належним чином повідомлений, однак таке не було ним враховано при прийнятті оскаржених рішень. Звертає увагу суду на те, що питання неналежного визначення розміру податкового зобов`язання на вказаний об`єкт нерухомого майна за попередній податковий період вже було предметом розгляду в судових органах, за результатами чого прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення були скасовані в судовому порядку.

11 вересня 2024 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що на підставі ст. 266 Податкового кодексу України контролюючим органом було нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на об`єкт нерухомого майно, що перебуває у власності позивача, а саме: будівлю хлібозаводу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що обов`язковою умовою для застосування податкової пільги, передбаченої ст. 266 ПК України є використання будівель промисловості у відповідні періоди їх власником за призначенням у їх господарській діяльності. Як було встановлено у 2023 році позивач не використовувала безпосередньо вказаний об`єкт нежитлової нерухомості, а саме «будівлю хлібозаводу» за призначенням у власній господарській діяльності, з огляду на що застосування пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є неможливим. Окрім того, відхиляє посилання позивача на аварійний стан будівлі, оскільки Податковий кодекс України не містить норм щодо припинення виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за об`єкти, що перебувають у власності суб`єкта господарювання, однак тимчасово не використовуються у зв`язку з реконструкцією або простоєм. В свою чергу позивач у встановленому законодавством порядку право власності на такий об`єкт нерухомості не припинила.

19 вересня 2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Наголошує на тому, що значна частина будівлі знаходиться в напівзруйнованому стані та не використовується позивачем взагалі, що підтверджується долученими до позовної заяви доказами. При цьому вважає, що акт обстеження будівлі та технічний паспорт є підтвердженням факту руйнації значної частини об`єкту оподаткування та відображають обставини, які існують станом на дату виникнення спірних правовідносин. Звертає увагу суду також на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду №260/3915/20 від 17.05.2022, якою судом апеляційної інстанції було визнано право позивача на перерахунок суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за спірним об`єктом нерухомого майна з огляду на його аварійний стан.

29 жовтня 2024 року представник відповідача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, в яких зауважує те, що акт обстеження будівлі не є правовстановлюючим документом, а відтак не є джерелом інформації, яка підлягає використанню під час визначення та обчислення бази оподаткування. Окрім того, просить врахувати правовий висновок Верховного Суду у постанові від 22.10.2024 року №260/8694/23 в аналогічній справі між тими самими сторонами та щодо цього ж об`єкту оподаткування за попередні періоди.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 квітня 2024 року Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі ГУ ДПС у Закарпатській області) прийняло податкове повідомлення-рішення №0-0704-UА0089881, яким на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України нарахувало ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 67589,60 грн.

Вказане податкове зобов`язання було нараховано за об`єкт нежитлової нерухомості будівлю хлібозаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., що перебуває у власності ОСОБА_1 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з правомірністю таких податкових повідомлень-рішень, ОСОБА_1 оскаржила їх в адміністративному порядку. Так, у поданій скарзі позивач повідомила, що будівля хлібозаводу, на яку було нараховано податкове зобов`язання, знаходиться у напівзруйнованому стані та не придатна до експлуатації, що свідчить про необхідність проведення перерахунку нарахованої суми податкових зобов`язань з врахуванням реальної загальної площі об`єкту.

Однак за результатами розгляду отриманої від платника податків скарги рішенням Державної податкової служби України №22936/6/99-00-06-01-03-06 від 26.07.2024 оскаржене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення в спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України №2755-VI 02.12.2010 (далі ПК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні норм п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на час виникнення спірних правовідносин не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У розумінні п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.

Вказане у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 11.05.2023 року по справі №440/359/20.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомого майна будівля хлібозаводу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2017,6 м2.

Згідно Національним класифікатором Будівель і споруд НК 018:2023 за кодом 125 даний клас включає в себе будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо (код 1251).

Відповідно до розділу 4 цього ж класифікатора, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Оскільки будівля хлібозаводу є будівлею для виробництва хліба, відповідно вона є будівлею промисловості, яка входить до класу за кодом 125 «Будівлі промислові та склади».

ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, передбачену КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля будівельними матеріалами та 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Поряд з цим, позивачем не було підтверджено використання спірної будівлі у своїй господарській діяльності в період, охоплений податковим повідомленням-рішенням, що оскаржується в межах даної судової справи.

На думку суду, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Заперечуючи проти правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення, позивач посилається виключно на те, що значна частина будівлі, за яку їй нараховано податкове зобов`язання, знаходиться в напівзруйнованому стані та нею не використовується.

Так, з Акту обстеження будівлі бувшого хлібозаводу №91 від 26 грудня 2019 року дійсно вбачається, що будівля хлібозаводу знаходиться в аварійному стані, не придатна до експлуатації та являється небезпечною для оточуючих. Для подальшої експлуатації необхідна повна заміна даху та перекриття, а також капітальний ремонт цілої будівлі або демонтаж 1/2 частини будівлі.

Відповідно до технічного паспорту на виробничу будівлю №6045 від 05.12.2019, площа будівлі, яка є придатною до експлуатації, становить 521,4 м2.

Спірне податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік розраховане контролюючим органом з площі 2017,60 м2.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Підпункт 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України встановлює, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Оскільки площа спірного об`єкта нерухомості хлібозаводу складає саме 2017,60 м2, суд вважає, що сума податкового зобов`язання в даному випадку розрахована контролюючим органом вірно.

Дійсно, позивачем надано акт обстеження будівлі від 26.12.2019 №91 та технічний паспорт на будівлю, де зазначено площу нерухомого майна, на якій може здійснюватись господарська діяльність позивачем та ту частину, яка зруйнована і не підлягає використанню, однак акт обстеження та технічний паспорт будівлі не є правовстановлюючими документами, а виключно містить основні характеристики об`єкта та його складові.

Суд зазначає, що Податковий кодекс України не містить норм щодо припинення виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за об`єкти, що перебувають у власності суб`єкта господарювання, однак тимчасово не використовуються у зв`язку з реконструкцією або простоєм. В свою чергу позивач у встановленому законодавством порядку право власності на такий об`єкт нерухомості не припинила.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 жовтня 2024 року у справа №260/8694/23, в аналогічних правовідносинах за участю цих самих сторін та стосується того ж самого об`єкта оподаткування за попередні податкові періоди.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін