Справа № 400/2194/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2194/24

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання ч протиправним та скасування наказу у частині,

В С Т А Н О В И Л А :

07 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 № 67 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що не прибув до місця тимчасового розташування підрозділу та призупинення виплати грошового забезпечення з 08.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що причиною його відсутності у місці тимчасового розташування підрозділу було те, що він перебував у відпустці за станом здоров`я, про що повідомляв медика роти через месенджер.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що на стаціонарне лікування поза розташування військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військовому частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). Проте позивач всупереч вказаному порядку самостійно звертався до медичних установ та не подавав до військової частини всі належні документи про проходження лікування. Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, оскільки зі спірним наказом він був ознайомлений 11.11.2023 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт наголосив, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Наказом від 25.10.2022 командира В/ч № 245 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу В/ч НОМЕР_2 на посаду стрільця помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти (а.с. 54).

04 грудня 2022 ОСОБА_1 отримав травми за обставин «безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 внаслідок ворожого танкового обстрілу, що підтверджується довідкою відповідача від 12.05.2023 № 726 (а.с. 16).

Відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 від 04.12.2022 № 286 ОСОБА_1 вважався таким, що вибув з лінії бойового зіткнення до мобільного госпіталю військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для лікування (а.с. 54, зв.).

Наказом ВЧ НОМЕР_1 від 11.12.2022 № 294, ОСОБА_1 увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира з 11.12.2022 (а.с. 55).

Згідно довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 24.02.2023 № 45, ОСОБА_1 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с 19 зв.).

Позивач зазначив, що отримавши довідку ВЛК від 24.02.2023 року, направив її на месенджер медику роти та вважав себе таким, що перебуває у відпустці до 26.03.2024 року (4 аркуш позовної заяви).

08 березня 2023 командир 3 дшр подав командиру рапорт, в якому зазначив, що 08.03.2023 року під час звірки з медичним пунктом військової частини НОМЕР_1 встановлено, що 24.02.2023 після проходження ВЛК у військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_2 солдат ОСОБА_1 не прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Зв`язку з військовослужбовцем немає, місце знаходження точне не відоме. Зброя, бронежилет, каска в наявності. На телефонні дзвінки відповідає та з проханням призначити службове розслідування.

08 березня 2023 року командир ВЧ видав наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 285 «Про призначення службового розслідування», яке завершено наказом (з основної діяльності) № 15 «Про результати службового розслідування», в якому зазначено, що позивач не з`явився вчасно на службу без поважних причин після стаціонарного лікування та був незаконно відсутній на військовій службі в період з 27.01.2023 по теперішній час, в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Пунктом 2 цього наказу на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана», а пунктом 3 наказу позивача було позбавлено грошового забезпечення з дня самовільного залишення місця розташування премії в повному обсязі за січень, лютий, березень та квітень 2023 року, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за січень, лютий, березень та квітень 2023 року.

08.03.2023 п.6 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 67, солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що не прибув до місця тимчасового розташування підрозділу АДРЕСА_1 після проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_2 . Призупинити виплату грошового забезпечення з 08 березня 2023 року.

Вважаючи протиправним п. 6 наказу № 67, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до військової частини з відповідним рапортом про надання відпустки за станом здоров`я, що свідчить про правомірність призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, у зв`язку із його відсутністю на службі.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Законом України Про військовий обов`язок та військову службу (далі - Закон № 2232) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно п.8 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки та за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Повноваження командира військової частини щодо видання наказу про продовження виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та перебування у відпустці за станом здоров`я не передбачають можливості діяти за власним розсудом, оскільки питання наявності/відсутності медичних показань для перебування військовослужбовця у відповідній відпустці належить до компетенції, зокрема, ВЛК.

Відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р №402 (далі Положення), для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Висновок ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів.

Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження) (пункт 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення).

Відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК (пункт 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення).

Також пункт 6.35 глави 6 розділу ІІ Положення передбачає, серед іншого, що у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів.

Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.

Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки військовослужбовця за станом здоров`я, яка серед іншого не перевищує 4 місяці, нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою ВЛК ВЧ НОМЕР_4 від 24 лютого 2023 року встановлено, що позивач отримав травму тяжкого ступеню важкості, яка пов`язана з проходженням військової служби та він потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.19 зворот).

Викладене свідчить про поважність причин відсутності на службі позивача станом на 08 березня 2023 року.

Крім того, з рапорту командира 3 дшр вбачається, що 8 березня 2023 року, тобто у день винесення оскаржуваного наказу, встановлено, що після ВЛК у ВЧ НОМЕР_4 від 24.02.2024 року позивач не з`явився до місця розташування ВЧ НОМЕР_1 (а.с.118).

Тобто, 08.03.2023 року відповідачу було достеменно відомо, що 24 лютого 2023 року позивач, який під час виконання бойового завдання отримав травму тяжкого ступеню важкості та наказом відповідача направлений у грудні 2022 року на лікування, проходив ВЛК.

За наявності довідки ВЛК від 24 лютого 2023 року та висновку ВЛК про потребу продовження відпустки позивача за станом здоров`я після отриманого поранення, на яку ОСОБА_1 направлено наказом від 04.12.2022, відповідачем протиправно призупинено позивачу виплату грошового забезпечення з 08 березня 2023 року, як такому, що відсутній на службі станом на 08 березня 2023 року без поважних причин.

Проходження лікування травми тяжкого ступеню, отриманої ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання, необхідність якого підтверджена довідкою ВЛК, не може вважатись не поважною причиною відсутності позивача у місці розташування ВЧ.

Доводи відповідача щодо наявності висновків службового розслідування та повідомлення до ТУ ДБР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України висновків суду не спростовують, оскільки обставини службового розслідування охоплюють більш ширший період часу.

В даному випадку дослідженню підлягали обставини призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 08.03.2023 року у зв`язку із неприбуттям останнього до розташування ВЧ після ВЛК, яку позивач проходив 24.02.2023 року.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що доказів ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом ВЧ НОМЕР_1 не надано. Відповідачем не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 12 березня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08 березня 2023 року № 67 в частині пункту 6, який стосується ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко