Справа № 240/24753/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/24753/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відмову у виплаті середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за не використані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 1088526,66 грн.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14.09.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.35-45).

Крім того, представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду (а.с.46-48).

22.09.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.51-53) в якій позивач проти доводів відзиву заперечує та позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві та у цій відповіді. Стосовно доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду, то позивач вказує, що до даних правовідносин застосовується тримісячний строк відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було оскаржено ухвалу про заміну його на правонаступника у справі №240/2979/21 та остаточно винесено постанову КАС ВС 17.08.2023 з даного приводу, оскільки позов поданий 22.08.2023, то строк звернення до суду не пропущений.

28.09.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив (а.с.66-68) у якій представник відповідача проти доводів відповіді на відзив та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши клопотання відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 17.07.2015 в справі №21-8а15 при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію", зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України» вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Так, частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Так, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Отже до таких позовних вимог застосуванню підлягає тримісячний строк звернення до суду з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Так, з матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №240/2979/21, 14.06.2023 ГУ НП у Житомирській області здійснило ОСОБА_1 виплату компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 6796,50 грн, що сторонами не заперечується.

Крім того, на розгляді Касаційного адміністративного суду Верховного Суду перебувала касаційна скарга відповідача ГУ НП в Житомирській області у справі 240/2979/21 в якій відповідач заперечував своє правонаступництво. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.08.2023 у справі №240/2979/21 остаточно правонаступником Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області визнано Головне управління Національної поліції в Житомирській області, а тому саме з 17.08.2023 ОСОБА_1 міг дізнатися про порушення його прав Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області. Оскільки за захистом свої прав ОСОБА_1 з даним позовом вернувся 22.08.2023, через п`ять днів після постанови КАС Верховного Суду від 17.08.2023, то строк звернення до адміністративного суду позивачем не пропущено.

Враховуючи наведене, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 122, 241, 243, 257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Д.М. Гурін