Справа № 620/8893/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8893/24 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення (форма «Р») №3351/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- податкове повідомлення - рішення (форма «Р») №3349/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- податкове повідомлення - рішення (форма «В4») №3356/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- податкове повідомлення - рішення (форма «ПС») №3358/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- податкове повідомлення - рішення (форма «Р») №3357/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- рішення про застосування штрафних санкцій №3354/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024;

- вимогу про сплату боргу №Ф-3352/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що висновки, які викладені в акті перевірки від 30.01.2024 №1394/Ж5/25-01-24-05/ суперечать законодавству, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для застосування до позивача санкцій, а прийнятті податкові повідомлення-рішення, якими нараховані штрафні (фінансові) санкції підлягають скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано: податкове повідомлення-рішення (форма «Р») №3351/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024; податкове повідомлення - рішення (форма «Р») №3349/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024; податкове повідомлення - рішення (форма «В4») №3356/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024; податкове повідомлення - рішення (форма «Р») №3357/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024; рішення про застосування штрафних санкцій №3354/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024; вимогу про сплату боргу №Ф-3352/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024, що прийняті Головним управлінням ДПС в Чернігівській області за результатами перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі висновків акту перевірки від 30.01.2024 №1394/Ж5/25-01-24-05/ НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представником відповідача - Головним управлінням ДПС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити фізичний особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що при прийнятті рішення у справі судом неправильно застосовано норми права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Апелянт стверджує, що Головне управління ДПС у Чернігівській області, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимогу, діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Посилаючись на такі та інші аргументи, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024 та від 22.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №620/8893/24, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 27.03.1997 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що 22.12.2005 внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 22.12.2005 перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби, з 12.04.2011 є платником податку на додану вартість. Основним видом господарської діяльності є КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, ліцензія на провадження якої видана 07.06.2016 №285 Державною службою України з безпеки на транспорті.

В період з 12.03.2020 по 18.03.2020 та з 08.01.2024 по 23.01.2024 працівниками ГУ ДПС у Чернігівській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки складено акт №1394/Ж5/25-01-24-05/ від 30.01.2024, яким встановлені порушення платником податків норм податкового законодавства:

- п.п.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.177. 4 статті 177 Податкового кодексу України, до складу валових витрат за 2018 рік віднесено витрати в розмірі 1 413 436,88 грн, за 2019 рік віднесено витрати в розмірі 974 461,56 грн, що не підтверджені документально;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2 387 898,44 грн, в тому числі за 2018 рік на 1 413 436,88 грн, за 2019 рік на 974 461,56 грн;

- п.п.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.п. 2 п. 5 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом МФУ від 20.04.2015 №449, занижено суму нарахованого єдиного соціального внеску за 2018 рік на 136 988,76 грн та за 2019 рік на 69 276,00 грн;

- п.п.1.1 п.161 підрозділу 10 Податкового кодексу України, занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами перевірки на 47 927,34 грн, в тому числі за 2017 рік на 17 959,50 грн, за результатами 2018 року на 19 795,57 грн, за результатами 2019 року на 10 172,27 грн;

- п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 не нарахував податкові зобов`язання на суму придбаних запчастин, в результаті чого занизив податкові зобов`язання на загальну суму 210 530,59 грн;

- п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень 2018 року на суму 6 420 грн., за лютий 2018 року на суму 13 371 грн., за березень 2018 року на суму 16 580 грн, за квітень 2018 року на суму 21 592 грн., за травень 2018 року на суму 24 479 грн., за червень 2018 року на суму 27 727 грн., за липень 2018 року на суму 39 674 грн., за серпень 2018 року на 44 545 грн., за вересень 2018 року на суму 47 939 грн., за жовтень 2018 року на суму 56 183 грн., за листопад 2018 року на суму 70 214 грн., за грудень 2018 року на суму 88 179 грн., за січень 2019 року на суму 98 936 грн., за лютий 2019 року на суму 103 975 грн., за березень 2019 року на суму 117 870 грн., за квітень 2019 року на суму 120 473 грн., за травень 2019 року на суму 135 066 грн., за червень 2019 року на суму 139 811 грн., за липень 2019 року на куму 144 231 грн., за серпень 2019 року на суму 153 950 грн., за вересень 2019 року на суму 175 383 грн., за жовтень 2019 року на суму 191 634 грн, за листопад 2019 року на суму 201 089 грн., за грудень 2019 року на суму 210530 грн;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 не зареєстрував податкові накладні з податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму ПДВ 210 530 грн;

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України тa Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, не подано повідомлення про об`єкти оподаткування (за формою №20-ОПП).

За результатами встановлених порушень Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийняті податкові повідомлення-рішення (форма «Р») №3351/ Ж10/25-01-24-05 від 29 лютого 2024 року, (форма «Р») №3349/Ж10/25-01-24-05 від 29 лютого 2024 року, (форма «В4») №3356/Ж10/25-01-24-05 від 29 лютого 2024 року, (форма «ПС») №3358/Ж10/25-01-24-05 від 29 лютого 2024 року, (форма «Р») №3357/ Ж10/25-01-24-05 від 29 лютого 2024 року, рішення про застосування штрафних санкцій №3354/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024 та вимога про сплату боргу №Ф-3352/Ж10/25-01-24-05 від 29.02.2024.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом, за результатами якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 28 серпня 2024 року.

Оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Щодо порушення позивачем п.п.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.177. 4 статті 177 Податкового кодексу України - до складу валових витрат за 2018 рік віднесено витрати в розмірі 1 413 436,88 грн, за 2019 рік віднесено витрати в розмірі 974 461,56 грн, які не підтверджені документально, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу на 2 387 898,44 грн, в тому числі за 2018 рік на 1 413 436,88 грн, за 2019 рік на 974 461,56 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Так, із акту перевірки №1394/Ж5/25-01-24-05/ від 30.01.2024 вбачається, що згідно наданих на перевірку документів (банківська виписка по транзитному рахунку НОМЕР_2 ) ФОП ОСОБА_1 у 2018 році проведені операції «Видача коштів на відрядження в 2018 році в сумі 1413436,88 грн та в 2019 році в сумі 974461,56 грн. Відповідно до платіжних документів кошти видавались готівкою з каси банку ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.3 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме: на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Фактична кількість днів перебування у відрядженні визначається згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість таких витрат.

До підтвердних документів належать: транспортні квитки або транспортні рахунки та багажні квитанції (у тому числі електронні квитки); документи, отримані від осіб, які надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхові поліси; документи (виписки та/або відомості з рахунку), що містять визначену законом інформацію про виконані платіжні операції за рахунком, до якого емітовані платіжні інструменти; документи, що підтверджують виконання операції з використанням платіжних інструментів; інші документи, що засвідчують вартість витрат.

До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв`язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день.

Сума добових визначається в разі відрядження:

- у межах України та країн, в`їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

- до країн, в`їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження за наявності документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів сума добових включається до оподатковуваного доходу платника податку.

Так, контролюючим органом встановлено, що в порушення п.85.2 статті 85 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 первинних документів, підтверджуючих подальшу видачу коштів найманим працівникам для відряджень, на перевірку не надано, про що складено акти не надання документів №9/Ж6/25-01-24-05-01 від 09.01.2024 року, №18/Ж6/25-01-24-05-01 від 11.01.2024 року, №24/Ж6/25-01-24-05-01 від 16.01.2024 року, №35/Ж6/25-01-24-05-01 від 18.01.2024 року.

Однак, із наданих до суду першої інстанції відповідачем запитів та актів про ненадання документів для проведення планової документальної виїзної перевірки вбачається, що вони ідентичного змісту із переліком пакету документів, а кожен наступний запит не містить покликання на документи, що не були надані, а містить весь перелік запитуваних у першому запиті. Крім того, акти також не містять конкретних відомостей про документи, які не були надані позивачем.

Водночас, ФОП ОСОБА_1 стверджує, що для підтвердження витрат на відрядження надав податковому органу пакет документів, які не відображені в акті перевірки, а тому подав заперечення на акт перевірки та повторно додав докази, а саме: накази про відрядження; заявки на видачу готівки у валюті на відрядження; заяви на видачу готівки; прибуткові касові ордери; видаткові касові ордери; відомості про перерахування авансових коштів на відрядження; звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; договори-заявки на перевезення вантажу; рахунки на оплату авто послуг контрагентами замовниками; акти наданих авто послуг контрагентам замовникам; CMR.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач в акті перевірки від 30.01.2024 у підпункті 3.1.2.2 встановив, що позивачем первинних документів, підтверджуючих подальшу видачу коштів найманим працівникам для відряджень на перевірку не надано. Однак, в жодному із наданих відповідачем до суду актів про ненадання документів від 09.01.2024, 11.01.2024, 16.01.2024, 18.01.2024 не зазначено про ненадання саме цих документів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Головне управління ДПС у Чернігівській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що до заперечень від 12.02.2024 №б/н платником надані наступні документи: наказ №1 від 11.03.2018; заявка №1 від 15.03.2018 на видачу готівки у іноземній валюті на відрядження; заява на видачу готівки №19777221 від 15.03.2018; прибутковий касовий ордер №3 від 15.03.2018; видатковий касовий ордер №б/н від 15.03.2018; відомість №46 від 28.03.2018 про видачу авансу на відрядження; звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №3 від 31.03.2018; договір-заявка на перевезення вантажу №0703 від 07.03.2018; рахунок на оплату №69 від 21.03.2018; акт надання послуг №69 від 21.03.2018; CMR №528687 від 14.03.2018; заявка на перевезення вантажу №RI від 14.03.2018; рахунок на оплату №78 від 28.03.2018; CMR №528698 від 22.03.2018; рахунок №RA від 18.12.2019; видаткова накладна №UAUY1_190071181 від 18.12.2019; акт №19121901 від 19.12.2019 про встановлення/списання запасних частин. Додатковим листом до заперечення 23.02.2024 позивач подав до контролюючого органу видаткові касові ордери за 2018, 2019 року.

Таким чином, надання перелічених вище документів не заперечує представник відповідача.

Так, пункт 2.11 (при перевірці використано документи, втому числі надані платником; табл.8) акту перевірки від 30.01.2024 №1394/Ж5/25-01-24-05/ не містить документів, що подавались на запит податкового органу, що не заперечується відповідачем.

Описова частина акту перевірки також не містить відомостей про документи, надані платником, підстави їх не врахування як належних доказів.

Встановлені обставини свідчать про неможливість встановити, які саме документи досліджував контролюючий орган та на підставі чого здійснені висновки про порушення податкового законодавства платником.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт того, до заперечення платником податків надані документи, які вже надавались в ході перевірки та були досліджені контролюючим органом, колегія суддів оцінює критично, оскільки суд надав цим обставинам оцінку та зазначив, що інспектори податкового органу в ході перевірки не надали належної оцінки всім встановленим фактам та обставинам, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків з посиланням на конкретні первинні документи, що були досліджені в ході перевірки і підтверджують факт порушень законодавства платником податків, інформацію про документи, що не були надані платником на запит податкового органу, причини такого ненадання та наслідки в сукупності досліджених доказів.

Щодо доводів апелянта про те, що ні на перевірку, ні на заперечення розрахунку авансованих витрат подано не було, а також не надано журнал реєстрації виданих наказів ФОП ОСОБА_1 , розрахунку сум добових, виданих на відрядження або під звіт найманим працівникам для відряджень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1.4. Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затверджених наказом ДФС 01.06.2017 № 396 (із змінами, внесеними наказом ДФС 08.05.2019 № 358) у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки необхідно зазначити перелік цих документів із зазначенням причин їх відсутності, вказати реквізити повідомлення надісланого платником податків контролюючому органу про втрату документів (у разі його надсилання), іншу наявну інформацію.

При цьому з метою забезпечення належної доказової бази доцільно наводити інформацію про вжиті під час перевірки заходи з метою отримання від платників податків документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки, а також вживати заходи щодо документування фактів надання або ненадання документів (їх копій), інформації до перевірки.

Для цього рекомендується надавати платнику податків письмові запити щодо надання документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки (відповідно до пункту 3 розділу III Порядку № 727), про що обов`язково вказувати в акті (довідці) перевірки.

У таких запитах рекомендується зазначати: дату складання запиту; підставу для його надання (зокрема, підпункт 20.1.6 пункту 20.1 статті 20, пункт 85.2 статті 85 Кодексу (для документів) / підпункт 20.1.14 пункту 20.1 статті 20, пункти 85.4, 85.8 статті 85 Кодексу (для копій документів); чіткий перелік документів (копій документів), які необхідно надати платнику податків; чіткий термін надання документів (копій документів) (з урахуванням тривалості перевірки); попередження платника податків про відповідальність за ненадання документів (копій документів) (стаття 121 глави 10 розділу II Кодексу), про передбачену пунктом 44.1 статті 44 глави 1 розділу II Кодексу заборону формування показників податкової звітності, не підтверджених даними первинних та інших документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, а також пунктом 44.6 статті 44 глави 1 розділу II Кодексу, відповідно до якого у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 статті 44 глави 1 розділу II Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності; посаду, П. І. Б. посадової особи, що проводить перевірку.

Колегія суддів враховує доводи позивача про те, що останнім надавались пакети документів на підтвердження витрат на відрядження, однак зазначені документи не враховані ревізорами під час проведення перевірки, що підтверджується ідентичними запитами від 05.01.2024, від 10.01.2024, від 11.01.2024, від 16.01.2024, від 17.01.2024, від 19.01.2024, від 22.01.2024 із переліком пакету документів, що має дослідити інспектор податкового органу під час перевірки дотримання платником податків законодавства.

Щодо встановленого порушення п.п. «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України - заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 210 530,59 грн, внаслідок не включення до податкового зобов`язання ПДВ з товарно-матеріальних цінностей, ПДВ з придбання яких було включено до податкового кредиту та які не використані у господарській діяльності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Контролюючим органом в акті перевірки від 30.01.2024 №1394/Ж5/25-01-24-05/ встановлено, що інформація щодо залишків товарно-матеріальних цінностей у позивача станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 відсутня. Позивачем не надано документів, що підтверджують реалізацію придбаних запчастин або документів, що підтверджують використання вищевказаних запчастин в господарській діяльності ні в ході проведення перевірки, ні на заперечення. Надані на перевірку акти встановлення/списання запасних частин автомобіля не містять ідентифікаційних даних особи, яка брала участь у операції, відображеної в документах.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Колегія суддів звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження висновків про порушення вимог п.198.5 статті 198 Податкового кодексу України в акті перевірки не наведено.

Більше того, акт перевірки не містить опису досліджуваного акту встановлення/списання запчастин, як документа, що підтверджує використання товару (запчастин) в господарській діяльності платника. Не містить інформації щодо інших доказів пов`язаних із придбанням спірних запчастин (рахунки, накладні, платіжні доручення, банківські документи).

Позивач у своїх доводах в суді першої інстанції зазначив, що вказані запчастини дійсно відсутні на залишках, оскільки використані в господарській діяльності, а саме при проведенні ремонту/обслуговування транспортних засобів, наявність яких під сумнів не ставиться.

На підтвердження використання запчастин у господарській діяльності надані документи на їх придбання (рахунки, накладні, платіжні доручення, банківські документи) і на їх використання акти про встановлення/списання. Наявність власних потужностей для проведення робіт з обслуговування транспорту під сумнів не ставиться. Також, здійснення саме вказаного виду діяльності, наявність транспортних засобів не заперечується податковим органом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сума ПДВ, яка входить до сум, сплачених постачальником спірних запчастин, за умови належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних контрагентами, перелік яких міститься в акті перевірки із зазначенням таких накладних, їх дати, номеру та сум податку на додану вартість, є підставою для формування податкового кредиту.

Контролюючий орган в ході перевірки не надав належної оцінки всім встановленим фактам та обставинам, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків з посиланням на конкретні первинні документи, що були досліджені в ході перевірки і підтверджують факт порушень законодавства платником податків, інформацію про документи, що не були надані платником на запит податкового органу, причини такого ненадання та наслідки в сукупності досліджених доказів.

Порушення термінів реєстрації (не реєстрація) податкових накладних, заниження сплаченого податку з єдиного внеску, податку на доходи, а також військового збору є похідними правопорушеннями від встановлених вище порушень в частині заниження доходу в спірний період платником податків, а тому судом першої інстанції правильно зазначено, що податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами такої перевірки підлягають скасуванню, як належний спосіб захисту порушених прав платника податків.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на правові висновки, які викладені Верховним Судом, зокрема у постанові від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, виходячи із наступного. У зазначеній справі Верховний Суд встановив, що неодноразове направлення контролюючим органом запитів було обумовлено заявами представника Товариства щодо причин відсутності документів, а саме: знаходження документів у адвоката, втрата документів. Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржено, а тому в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі №620/8893/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

Л.О. Костюк