Справа № 160/28401/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/28401/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року (головуючий суддя Сацький Р.В.)

в адміністративній справі №160/28401/23 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідача ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, звернувся 31.10.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив:

- стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 123 697,54 грн.

В обґрунтування позивних вимог, зазначено, що відповідачем, всупереч вимог Податкового кодексу України, порушено строки та повнота сплати узгодженого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим станом на момент звернення з позовом до суду за відповідачем утворилась заборгованість на суму податковий борг у загальному розмірі 123 697,54 грн, яка залишається не сплаченою. Вказана сума податкового боргу сформована на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.10.2017 № та № , які було видано Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до акту документальної позапланової невиїзної перевірки №7233/04-36-13-17 від 11.07.2017. Крім того, на підставі статті 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня.

02.11.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 160/28401/23 передано Запорізькому окружному адміністративному суду за підсудністю.

До Запорізького окружного адміністративного суду справа №160/28401/23 надійшла 28.11.2023 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду, що відповідачу списано саме основну суму заборгованості за кредитом, а докази зазначених обставин не були покладені в основу повідомлень-рішень, прийнятих на підставі складеного позивачем Акту документальної позапланової невиїзної перевірки № 7233/04-36-13-17 від 11.07.2017

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, позов задовольнити.

Вказує, що сума податкового боргу сформована на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.10.2017 № та № , які видано Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до акту документальної позапланової невиїзної перевірки №7233/04-36-13-17 від 11.07.2017. Крім того, на підставі статті 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня. Зазначає, що відповідач зобов`язаний був задекларувати та сплатити податки з доходів, отриманих ним внаслідок анулювання кредитної заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 191.1.1 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового Кодексу України та наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 3202-п від 21.06.2017 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до Податкового кодексу України є не отримання відповіді на письмовий запит щодо надання інформації та її документального підтвердження від 13.04.2017 ГУ ДФС № 6978/10/04-36-13- 01-08, який надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який було повернуто до ГУ ДФС 19.05.2017 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В ході здійснення аналізу податкової інформації та відповідно п. 74.2 ст. 74 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами і доповненнями) встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів встановлено, що у травні 2015 року банківською установою ПАТ «Укрсоцбанк» () нараховано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 340427,36 грн.

Копія наказу ГУ ДФС № 3202-п від 21.06.2017 та письмове повідомлення №1505 від 21.06.2017 надіслані на адресу фізичної особи ОСОБА_1 22.06.2017 рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст.42 Податкового Кодексу України.

За результатами проведення перевірки, контролюючим органом встановлені порушення фізичною особою ОСОБА_1 та зроблені висновки, щодо порушень:

абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 340 427,36 грн., внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 67 476,47 грн;

п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з військового збору за 2015 рік на суму 5 106,41 грн.

Дані обставини задокументовано та зафіксовано в акті документальної позапланової невиїзної перевірки №7233/04-36-13-17 від 11.07.2017 (а.с.11-13).

На підставі висновків акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 11.07.2017року №7233/04-36-13-17, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення (а.с. 16, 17):

№ від 20.10.2017 термін сплати 30.10.2017 на суму 67 476,47 грн;

№ від 20.10.2017 термін сплати 30.10.2017 на суму 16 869,12 грн;

нарахована на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань згідно ст. 129 ПК України пеня на загальну суму 30 649,48 грн;

№ від 20.10.2017 термін сплати 30.10.2017 на суму 5 106,41 грн.;

№ від 20.10.2017 термін сплати 30.10.2017 на суму 1 276,60 грн;

нарахована на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань згідно ст. 129 ПК України пеня на загальну суму 2 319,46 грн.

В подальшому, на адресу ОСОБА_1 поштовим відправленням направлено податкову вимогу форми «Ф» від 23.11.2017 № 44400-17 на суму податкового боргу платника податків станом на 22.11.2017 в розмірі 123 697,54 грн, у тому числі за основні платежі: 72 582,88 грн, штрафні санкції (штрафи) 18 145,72 грн, пеня: 32 968,94 грн. (а.с.7).

На підтвердження наявної заборгованості контролюючим органом проведені розрахунки податкового зобов`язання та штрафних санкцій, пені (14, 14 з/с, 16 з/с, 17 з/с).

Дані заборгованості зафіксовані в довідці про суми податкового боргу платника податків (з врахуванням сум пені, нарахованої на суми несплаченого податкового боргу та розстрочених/відстрочених сум) заявлених грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

У зв`язку з відсутністю, добровільної сплати податкової заборгованості відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п. п. 3.1 ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

У підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

В абзаці «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року), в свою чергу, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Одночасно, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015, положення якого набрали чинності 07.05.2015, передбачено, що підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014.

До того ж, дія абзацу 1 цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.

Отже, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Таким чином, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такий дохід: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно - правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання;

штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання;

пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави суду прийти до висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку.

Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход.

Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З огляду на зазначене, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком.

Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 26.03.2020 у справі № 817/1670/16, від 18.04.2019 у справі № 815/6886/15, від 15.03.2019 у справі № 818/1102/16.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема, згідно акту документальної позапланової невиїзної перевірки № 7233/04-36-13-17 від 11.07.2017 встановлено, що на запит ДПІ у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшов лист від ПАТ «Укрсоцбанк» () від 09.12.2016 № 11.1-186/79-1487 (вхідний №37360/10 від 21.12.2016).

У вказаному листі надано інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою « 126» у вигляді анулювання основної суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та надано копії підтверджуючих документів щодо анулювання вказаної заборгованості, шляхом укладення Додаткового договору №2 від 05.05.2015 до Кредитного договору від 03.03.2008 №990/33-32 про анулювання боргу.

Отже, в даній справі постає питанням про правомірність віднесення податковим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Вимоги позивача щодо сплати відповідачем військового збору, обрахованого з такої суми, є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням податковим органом оподатковуваного доходу як об`єкту оподаткування військовим збором.

І, як наслідок, нарахування пені у зв`язку з несплатою визначених податкових зобов`язань.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07.05.2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є не віднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу 1 цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми правового акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року, та валюту зобов`язання, за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.07.2019 у справі № 826/4240/18, від 04.06.2020 у справі № 826/7305/17, від 18.02.2021 у справі 120/935/19-а.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, аналіз спірних правовідносин і їх нормативного регулювання свідчить про те, що до предмету доказування цієї категорії адміністративних спорів віднесено встановлення правового статусу і особливо складу прощених кредитором сум, а також встановлення факту дотримання кредитором умов щодо належного повідомлення боржника (в тому числі шляхом укладання відповідного договору про прощення (анулювання) боргу) та щодо включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Лише за дотримання цих умов боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, в іншому випадку кредитор виступає в ролі податкового агента щодо доходів, визначених підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 826/4240/18 зазначав, що для правовідносин, які виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Матеріалами справи підтверджується, податковий орган при визначені відповідачу податкових зобов`язань, податковими повідомленнями - рішеннями, керувався відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС про суми виплачених доходів, листом від ПАТ «Укрсоцбанк» () від 09.12.2016 № 11.1-186/79-1487 (вхідний № 37360/10 від 21.12.2016), копією договору про внесення змін від 25.05.2015 № 2 до договору кредиту від 03.03.2008 № 990/33-32.

Даними на які посилається позивач, добутими з Державного реєстру фізичних осіб ДПС про суми виплачених доходів лише констатовано факт подання ПАТ «Укрсоцбанк» податкового розрахунку за формою № 1-ДФ відносно сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку фізичної особи - відповідача.

Натомість, згідно листа ПАТ «Укрспецбанк» та договору про внесення змін від 25.05.2015 №2 до договору кредиту від 03.03.2008 № 990/33-32 не можливо встановити складові спрощеної (анульованої) кредитором суми боргу, яка може включати як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, комісію та/або штрафні санкції (пеню).

Отже, позивачем у справі не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано піддав критиці викладені позивачем доводи та обставини, що зафіксовані в акті документальної позапланової невиїзної перевірки № 7233/04-36-13-17 від 11.07.2017

З метою правильного визначення бази оподаткування та, відповідно, сум грошового зобов`язання, що підлягають сплаті відповідачем у зв`язку з отриманням доходу у вигляді додаткового блага, позивач повинен був перевірити отриману податкову інформацію та з`ясувати, зокрема, чи мав відповідач суму основного боргу за кредитом перед банком, і яка сума основного боргу перед банком не була погашена позивачем станом на 01.01.2014;

яка сума основного боргу анульована (прощена) банком, і яка з неї сума анульованого (прощеного) основного боргу, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014;

еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США (Євро) суми основного боргу у гривнях на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню за офіційним курсом НБУ, і який еквівалент анульованої (прощеної) у доларах США (Євро) суми основного боргу у гривнях, що не була погашена позивачем станом на 01.01.2014, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Крім цього, контролюючий орган повинен перевірити дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості та, відповідно, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що позивачем були отримані первинні документи, а відтак, контролюючим органом не було вжито заходів для перевірки інформації, що міститься в базі даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС про суми виплачених доходів, щодо складових суми прощеної (анульованої) заборгованості по кредитному договору, а саме: розміру основного боргу, відсотків, пені (за наявності), які, в свою чергу, впливають на визначення розміру податкових зобов`язань.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що жодних належних заходів, необхідних для з`ясування зазначених вище питань позивачем не було вжито, хоча це мало істотне значення для надання правильних висновків за результатами перевірки та, відповідно, як наслідок, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2015 рік було включено всю суму прощеного боргу, без належного з`ясування складових суми прощеної (анульованої) заборгованості по кредитному договору та інших даних, що впливають на визначення відповідачу податкових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Наведені обставини підтверджують, що отримана контролюючим органом інформація з поданого ПАТ «Укрспецбанк» податкового розрахунку за формою № 1-ДФ потребує перевірки її змісту та правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи), чого у випадку перевірки відповідача здійснено відповідачем не було.

З матеріалів справи не вбачається, що було анульовано (списано) саме кредит або ж тіло кредиту, а не нараховані проценти та/або штрафні санкції.

При цьому, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, та в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції докази щодо зазначених питань суду не надані.

Тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду, що відповідачу списано саме основну суму заборгованості за кредитом, а докази зазначених обставин не були покладені в основу повідомлень-рішень, прийнятих на підставі складеного позивачем Акту документальної позапланової невиїзної перевірки №7233/04-36-13-17 від 11.07.2017. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 07.11.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко

суддя О.М. Лукманова