Справа № 500/5853/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5853/24

11 листопада 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зазначення усієї суми заборгованості, яка утворилась за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 та 01.04.2020 по 31.05.2022 року;

- стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у сумі 79003,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою. При зверненні до відповідача щодо заборгованості по виплаті пенсії, його було повідомлено, що виплату пенсії за минулий період буде проведено на умовах окремого Порядку визначеного Кабінету Міністрів України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі 500/2796/22 від 21.09.20252 зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити Позивачу пенсію за період 1.06.2018 -31.12.2019 та 01.04.2020 - 31.05.2022.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 року по справі 500/2796/22 рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено, а саме: Стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області заборгованість з пенсії у сумі 187866,24грн.

Відповідно листа Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 22.05.2024 року позивачу стало відомо, що станом на момент подання первісного позову загальна сума заборгованості з виплати пенсії становила 270827,31 грн частину з якої Відповідач по незрозумілим причинам приховав, як від Позивача так і від суду.

Відтак, на даний момент, залишок невиплаченої заборгованості складає 79003,03 грн., тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення даної суми заборгованості.

Ухвалою суду від 07.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві, який надійшов на адресу суду 05.11.2024, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Зазначили, загальна сума заборгованості по пенсійних виплатах позивача становила 270827,31 грн. В подальшому, позивачу виплачено частину боргу у відповідності до Порядку №1165 в сумі 6319,04 грн., а саме у липні 2023 року виплачено 557,32 грн., у вересні 2023 року 2093,00 грн., у жовтні 2023 року 1303,00 грн., у листопаді 2023 року 4,10 грн., у грудні 2023 року 0,62 грн. та у жовтні 2024 року 2361,00 грн. за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку. До того ж, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі №500/2796/22 ОСОБА_1 проведено виплату заборгованості по пенсії у розмірі 187866,24 грн. Станом на 22.10.2024 залишок невиплачених пенсійних коштів становить 76642,03 грн., який обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Виплата зазначеного залишку боргу проводиться відповідно до Порядку 1165.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , є громадянином України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Із змісту довідки Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 26.04.2022р. № 6117- видно, що позивач є внутрішньо переміщеною особою із фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

З 01.06.2022р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як внутрішньо переміщена особа.

В червні 2022р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою щодо виплати заборгованості з пенсійних виплат.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі №500/2796/22 позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 нараховану пенсію за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 та 01.04.2020 по 31.05.2022.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 500/2796/22 скасовано та прийнято нову постанову. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - нарахувати ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період: 01.06.2018р. - 31.12.2019р. та 01.04.2020р. - 31.05.2022 р. у розмірі - 187866,24 грн. (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість гривень двадцять чотири копійки). Вирішено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у розмірі - 187866,24 грн.(сто вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість гривень двадцять чотири копійки).

На виконання вищезгадуваного рішення суду, Головне управління ПФУ в Тернопільській області виплатило позивачу заборгованість за період з 01.05.2018 по 31.12.2019, з 01.04.2020 по 31.03.2021 та з 01.04.2022 по 31.05.2022 в сумі 187866,24 грн.

Однак, відповідно до листа Відповідача від 22.05.2024 року Позивачу стало відомо що станом загальна сума заборгованості з виплати пенсії становила 270827,31 грн., частину з якої Відповідач по незрозумілим причинам приховав, як від Позивача.

В листі від 22.05.2024 року Відповідач зазначає що частина боргу у сумі 82961,07 грн нараховувалась до загальної суми боргу як сума майбутніх періодів нараховувалась як виплата майбутніх періодів.

Враховуючи суму заборгованості, яка була стягнута постановою Восьмого апеляційного суду та суму, яку відповідач самостійно виплатив то залишок невиплаченої заборгованості складає 79003,03 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини 1 статті 16 Закону № 1058-IV передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Відповідно до статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Стаття 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (ст.5 Закону № 1058-IV).

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

З матеріалів справи слідує, що згідно даних електронної пенсійної справи в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу нараховано борг за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 в сумі 98289,58 грн, однак не виплачений.

Позивачу було поновлено виплату пенсії з 01.04.2020 згідно поданої заяви від 28.04.2022, а також нараховано борг за період з 01.04.2020 по 31.05.2022 в сумі 89576,66 грн.

Таким чином, заборгованість за період з 01.05.2018 по 31.12.2019, з 01.04.2020 по 31.03.2021 та з 01.04.2022 по 31.05.2022 становила 187866,24 грн.

Інша частина боргу, як «рівні» частини щомісячної виплати по ст. 46 Закону №1058 в сумі 82961,07 грн. нараховувалась до загальної суми боргу щомісяця починаючи з червня 2022 року по квітень 2023 року, як виплати майбутніх періодів.

Загальна сума заборгованості в сумі 270827,31 грн., обліковувалась відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 (далі Порядок). Зазначаємо, що ОСОБА_1 виплачено частину боргу у відповідності до зазначеного Порядку в сумі 6319,04 грн., а саме у липні 2023 року виплачено 557,32 грн., у вересні 2023 року 2093,00 грн., у жовтні 2023 року 1303,00 грн., у листопаді 2023 року 4,10 грн., у грудні 2023 року 0,62 грн. та у жовтні 2024 року 2361,00 грн. за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку.

На виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі №500/2796/22, позивачу проведено виплату заборгованості по пенсії у розмірі 187866,24 грн.

Станом на 22.10.2024 залишок невиплачених пенсійних коштів становить 76642,03 грн., який обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Виплата зазначеного залишку боргу проводиться відповідно до Порядку №1165.

Однак суд із такими доводами відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Суд враховує те, що право на отримання пенсії за минулий період закріплено у статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, частиною другою якої встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Між тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.

Абзацом другим пункту 1 вказаного Порядку передбачено, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що Порядок №1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім цього, пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 передбачено, що орган, що здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у рішенні від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження №П/9901/20/18), Постанова №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058-IV передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти до висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом №1058-IV.

При цьому, відповідач у спірному випадку посилається на те, що пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачами за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету на відповідний рік.

Суд також зазначає, що сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо не зазначення та не виплати усієї суми заборгованості, яка утворилася за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 та 01.04.2020 по 31.05.2022 року, є протиправними.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Право на ефективний захист також гарантовано ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що наявна сума заборгованості з виплати пенсії позивачу становить 79003,03 грн. Дана сума не виплачена відповідачем у строки, визначені статтями 46 та 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки на день розгляду справи належними доказами підтверджено наявність заборгованість з виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 та 01.04.2020 по 31.05.2022 року у розмірі 79003,03 грн, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначеної заборгованості.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незазначення усієї суми заборгованості за період з 01.06.2018 по 31.12.2019 та з 01.04.2020 по 31.05.2022.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у розмірі - 79003,03 грн. (сімдесят дев`ять тисяч три гривні 03 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.