Справа № 460/8421/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2024 року м. Рівне №460/8421/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та неврахування до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи з 12.02.1992 року по 10.05.1993 року (робота на Здолбунівському ремонтно-механічному заводі), з 10.05.1993 року по 28.06.1993 року (Здолбунівському заводі нестандартного обладнання), з 20.07.1993 року по 09.09. 1996 року, з 09.10.1996 року по 03.04.1997 року (у ТОВ «Діброва»);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити пенсію за віком, врахувавши до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи з 12.02.1992 року по 10.05.1993 року (робота на Здолбунівському ремонтно-механічному заводі), з 10.05.1993 року по 28.06.1993 року (Здолбунівському заводі нестандартного обладнання), з 20.07.1993 року по 09.09. 1996 року, з 09.10.1996 року по 03.04.1997 року (у ТОВ «Діброва»).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що досягнувши 60-річного віку, позивач в квітні 2023 звернувся до відділу обслуговування громадян №6 управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказує, що після його звернення, отримав від відповідача лист від 03.11.2023 року №36758-34091/Г-02/8-1700/23, відповідно до якого, враховуючи вимоги чинного законодавства, тривалість страхового стажу позивача, обчислена на підставі долучених до заяви документів та відомостей з реєстру застрахованих осіб, становить 28 років 5 місяців 18 днів. Вказано, що до страхового стажу не включені періоди роботи: з 1992 року по 1993 року запис в моїй трудовій книжці засвідчений печаткою підприємства , яка є нечитабельна (назва підприємства на печатці не читається); з липня 1993 року по вересень 1996 року та з жовтня 1996 року по квітень 1997 року оскільки у записі №20 трудової книжки відсутні відомості про назву установи , куди позивач був прийнятий на роботу. В тавні 2024 позивач отримав від відповідач лист від 23.05.2024 №193, в якому відповідач повідомив про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. Зазначив, що позивач матиме право на призначення пенсії після досягнення 63 років - 24.04.2026 року. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, незарахування до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки є незаконними. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що 03.05.2023 року позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, що підтверджується рішенням від 11.05.2023 № 50. 23.06.2023 року позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було розглянуто заяву Позивача і долучені до заяви документи, та було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, що підтверджується рішенням від 30.06.2023 № 50. Також вказав, що даний позов не підлягає до розгляду, оскільки позивач порушив строк звернення до суду, та не обґрунтував причини його пропуску. Прохальна частина позову не містить дати з якої позивач просить здійснити призначення пенсії. Зазначає, що основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність на момент звернення страхового стажу - 30 років. За доданими документами відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_1 немає, оскільки назва підприємства на печатці не ідентифікується; а також не зараховано період роботи з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 - оскільки у графі 3 відсутня назва підприємства, але при повторному зверненні позивача від 23.06.2023 року виявлено, що назва товариства ТОВ фірма Діброва дописано. На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Державним архівом Рівненської області надано архівну довідку № 130/04-02 від 22.01.2024 про те, що у документах з кадрових питань (особового складу) по ТзОВ фірмі Діброва ОСОБА_1 в списках працюючих не значиться. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 28 років 5 місяців 18 днів. На підставі вищевикладеного, Головним управлінням правомірно буловідмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зврахуванням ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 30 років.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини четвертоїстатті 229 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-річного віку, в квітні 2023 звернувся до відділу обслуговування громадян №6 управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 03.11.2023 року №36758-34091/Г-02/8-1700/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило, що враховуючи вимоги чинного законодавства, тривалість страхового стажу позивача, обчислена на підставі долучених до заяви документів та відомостей з реєстру застрахованих осіб, становить 28 років 5 місяців 18 днів. Вказав, що до страхового стажу не включені періоди роботи: з 1992 року по 1993 року запис в моїй трудовій книжці засвідчений печаткою підприємства , яка є нечитабельна (назва підприємства на печатці не читається); з липня 1993 року по вересень 1996 року та з жовтня 1996 року по квітень 1997 року оскільки у записі №20 трудової книжки відсутні відомості про назву установи , куди позивач був прийнятий на роботу.

Листом від 23.05.2024 №193 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. Зазначено, що позивач матиме право на призначення пенсії після досягнення 63 років - 24.04.2026 року.

Вважаючи, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, незарахування до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки є незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IVпенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. За змістом ч. 1ст. 9 Закону № 1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

Судом встановлено, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досяг 60 років .

Відповідно до ч. 1ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII(далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів Порядку № 637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Як встановлено судом, позивач, до заяви надав копії трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Суд зазначає, що вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162).

Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.

При цьому суд зауважує, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.

Так, за змістом пункту 1.1. глави 1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За правилами пункту 2.4. глави 2 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6. глави 2 цієї ж Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи:

№ 16 від 12.10.1992 про прийняття на роботу ОСОБА_1 в Здолбунівський ремонтно-механічний завод (наказ № 403 від 08.10.1992 року);

№ 17 від 10.05.1993 року про звільнення за власним бажанням.

№ 20 від 20.07.1993 про прийняття на роботу в цех ковбасних виробів (наказ № 17 від 20.07.1993);

№ 21 від 09.09.1996 про звільнення за власним бажанням;

№ 22 від 09.10.1996 про прийняття на роботу в цех ковбасних виробів (наказ № 24 від 09.10.1996);

№ 23 від 03.04.1997 про звільнення за власним бажанням.

Суд зауважує, що записи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Відтак, підстави для неврахування цих записів при визначенні періоду страхового стажу позивача відсутні.

Той факт, що в трудовій книжці позивача записи про періоди роботи позивача з 12.10.1992 по 10.05.1993 засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства не є виною позивача.

Суд не бере до уваги покликання відповідача, що назва товариства "ТОВ фірма "Діброва" дописано та відповідно до копії архівної довідки №130/04-02 від 22.01.2024 про те, що у документах з кадрових питань (особового складу) по ТзОВ фірмі Діброва ОСОБА_1 в списках працюючих не значиться, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу.

Слід зазначити, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо вищезазначених періодів роботи позивача відповідачем суду не надано.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд вважає підтвердженим період роботи позивача з 12.10.1992 по 10.05.1993, та з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , який підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що стаж за періоди роботи позивача з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 не можна зарахувати як страховий, оскільки на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зазначає, що підставою для зарахування стажу до страхового є наявність даних у трудовій книжці, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, за якою певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Зважаючи на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що не зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 орган пенсійного фонду порушив його законні права та інтереси, що свідчить про протиправність допущеної суб`єктом владних повноважень бездіяльності.

Щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд зазначає таке.

З аналізу листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.05.2024 №193 слідує, що такий не є рішенням про відмову в призначення пенсії за віком.

Однак, є очевидним те, що відповідач не вбачає підстав для призначення позивачу пенсії за віком, тобто, фактично відмовив у такому призначенні.

У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №500/1879/20 містяться правові висновки щодо форми та змісту заяви, з якою особа звертається до Пенсійного органу з метою призначення пенсії та вказано про захист порушеного права шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства з урахуванням висновків суду.

У постанові від 22.05.2022 у справі №520/4803/19 Касаційний адміністративний суд Верховного Суду звернув увагу на те, що визначена Порядком №3-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Верховний Суд наголосив, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. Зазначено, що посилаючись нанедотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, суди попередніх інстанцій припустилися формалізму, наслідком якого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена також у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №537/3480/17 та від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі №541/543/17-а.

З огляду на наведене, оскільки відмова відповідача у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а процес надання позивачу відмови у призначенні пенсії без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути тривалим, тому в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме вирішення судом питання про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ України в Рівненській області у невирішенні питання призначення пенсії за віком та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, суд враховує дискреційні повноваження відповідача і не перебирає на себе його функцію.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з прийняттям відповідного рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Одночасно, суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду із цим позовом за захистом своїх прав, оскільки, останній лист-повідомлення про відмову у призначенні пенсії датований 23.05.2024, а позовна заява подана до суду 31.07.2024, тобто в строк визначений статтею 122 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком та неврахування до загальної тривалості страхового стажу періодів його роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати у виді судового збору у сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя С.М. Дуляницька