Справа № 200/6044/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Справа№200/6044/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення №2207 від 06.04.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення №2207 від 06.04.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 року № 2207, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року у справі № 200/7525/23, здійснено розгляд звернення позивача, датованого 29.05.2023 року та поданого в ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо виплати грошового забезпечення, що належить безвісти зниклому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . За наслідками розгляду заяви позивача від 29.05.2023 року командиром військової частини фактично прийнято рішення щодо виплати останній грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , визначеного п.4 Порядку № 884 з грудня 2023 року. Позивач не погодившись зі змістом такого рішення командування військової частини зазначила, що відповідачем без будь-яких на те правових підстав здійснювалася виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 на користь особи, що не входить до визначених ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень Постанови КМУ № 884 від 30.11.2016 року з моменту його зникнення безвісти і до вересня 2023 року. Позивач зауважила, що в ході розгляду справи № 200/7525/23 чітко підтверджено першочергове її право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , а дії, точніше бездіяльність відповідача, яка полягала у не розгляді її заяви від 29 травня 2023 року про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні заявниці про прийняте рішення в письмовій формі - визнано протиправною. Позивач закцентувала свою увагу на тому, що не зважаючи на встановлені вже в судовому порядку обставини, які взагалі не можуть бути спростовані з боку відповідача, він у своєму рішенні № 2207 від 06.04.2024 року знову ж без будь-яких на те правових підстав зазначає, що їй лише у грудні 2023 року підтверджено першочергове право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 , тому з таких міркувань виплата розпочата лише з грудня 2023 року. Позивач зазначила, що ОСОБА_2 згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.05.2023 року № 9/1/1889 зник безвісти 20.05.2023 року, тобто саме з 20.05.2023 року вона набула право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка та 29.05.2023 року вона, як дружина зниклого ОСОБА_2 звернулася із заявою до відповідача стосовно виплати всіх належних ОСОБА_2 коштів, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ № 260 від 07.06.2018 року. До відповідної заяви позивачем було долучено: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; ідентифікаційний номер ОСОБА_1 ; документи, що підтверджують ступінь спорідненості; довідку з реквізитами для перерахунку коштів. 29.05.2023 року за вих. № 9/1/1902 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 скерував до відповідача заяву ОСОБА_1 , дружини зниклого безвісти ОСОБА_2 , для отримання коштів відповідно до Порядку №884. Додатком до заяви є документи на 5 аркушах, таким чином позивач в повному обсязі дотримала вимог, визначених п.4 Порядку № 884 щодо форми та змісту заяви та її додатків у підтвердження свого права на отримання виплати грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 . Позивач зауважила, що доводи відповідача щодо необхідності підтвердження факту наявності укладеного шлюбу між ОСОБА_2 та нею виходять за рамки вимог п.4 Порядку № 884 і є нічим іншим, як намагання прикрити свою службову непрофесійність в питанні здійснення такої виплати зовсім сторонній особі, порушуючи першочергове право позивача. Позивач наголосила на тому, що згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 від 20.05.2023 року 01/0989/7588нт, в розділі 4 Особисті анкетні дані, близькі родичі: дружина ОСОБА_1 , тобто відповідачу було достеменно відомо про наявність у зниклого безвісти ОСОБА_2 дружини ОСОБА_1 . Окрім цього у розпорядженні відповідача був паспорт громадянина України ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 , виданого Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області, 21.01.2000 року, в якому зафіксовано факт перебування у зареєстрованому 27.01.1991 році шлюбі з ОСОБА_3 . З урахуванням наведеного, позивач вважає рішення відповідача №2207 від 06.04.2024 року про відмову у виплаті грошового забезпечення сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який є безвісти відсутнім та невиплати такого грошового забезпечення дружині безвісти зниклого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 за період з 20.05.2023 року по 21.12.2023 року - протиправним.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в період з 20.05.2023 по 21.12.2023 року виплата грошового забезпечення здійснювалася на користь особи, яка не належить до членів сім`ї військовослужбовця перелічених статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також згідно Порядку №884. Відповідач зауважив, що зазначене не відповідає дійсності, адже п.7 Порядку №884 визначив, що законний представник неповнолітньої дитини військовослужбовця (не «цивільна дружина», на що помилково наголошує позивач) належить до кола осіб, який має право отримати його грошове забезпечення за період перебування в полоні чи безвісного зникнення. ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , яка згідно свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 в період з 20.05.2023 по 21.12.2023 року отримувала грошове забезпечення військовослужбовця з метою утримання дитини. На думку позивача, ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітньої дитини, не мала право на отримання грошових коштів від ОСОБА_2 з метою утримання його дитини, що спростовується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, а також рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області, ухваленого 24.07.2024 на користь ОСОБА_4 , що 29.08.2024 набрало законної сили. На противагу цьому, позивач вважає, що до заяви ОСОБА_1 від 29.05.2023 про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 долучено всі документи, визначені пунктом 4 Порядку №884. Відповідач наголосив на тому, що текст п.4 Порядку №884 не містить такого словосполучення як «документи, що підтверджують ступінь спорідненості», на який помилково посилається позивач. Згідно із п.5 Порядку №884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку. Тому об`єктивно, як вбачається з рішення (письмового листа) командира військової частини НОМЕР_1 №2207 від 06.04.2024 ОСОБА_1 як дружиною право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 підтверджено не в травні 2022 року, а в грудні 2023 року у суворій відповідності до пункту 4 Порядку №884. Крім цього, позивач, обґрунтовуючи свій позов, наголошує своє першочергове право як дружини на отримання грошових коштів від ОСОБА_2 , що в свою чергу зумовлено тим, що директором Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України листом від 11.10.2023 №423/6609 надано роз`яснення Порядку №884, згідно якого порядок черговості виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовця наступний: перша черга - дружині військовослужбовця; друга черга - повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною, або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовця; третя черга - батькам військовослужбовця. Отже, згідно роз`яснення директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, якщо військовослужбовець перебуває у шлюбі, то першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця має тільки дружина, але згідно Порядку №884 чітко визначено умову, що батьки рівними частинами отримують грошове забезпечення військовослужбовця, якщо останній не перебуває у шлюбі і не має дітей. Інших умов або черг членів сім`ї тощо Порядок №884 не визначає і не деталізує. Відповідач зауважив, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 як суб`єкта владних повноважень, що викладено у письмовому листі, адресованому позивачу за №2207 від 06.04.2024 є правомірним та мотивованим, з урахуванням того, що дане рішення прийнято у суворій відповідності до Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №884. Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення ОСОБА_2 з 20.05.2023 по 21.12.2023 року, відповідач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.03.2024 в справі №200/7525/23 в задоволенні цієї позовної вимоги позивачу відмовлено, при чому рішення суду набрало законної сили 09.04.2024, сторонами в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Представник позивача, надала на адресу суду відповідь на відзив в якому підтвердила зазначено первинно нею у позовній заяві поданої від імені ОСОБА_1 та зазначила, що безпідставним є посилання відповідача, з приводу того, що текст п.4 Порядку №884 не містить такого словосполучення як «документи, що підтверджують ступінь спорідненості», а тому ОСОБА_1 нібито не надала 29.05.2023 року до своєї заяви копію свідоцтва про шлюб з військовослужбовцем ОСОБА_2 . Представник позивача наголосила на тому, що Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (яка діяла станом на травень 2023 року), передбачено організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, органи управління Державної спеціальної служби транспорту, бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до складу Держспецтрансслужби а також порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу. Відповідно до п. 1 глави VI Інструкції якою передбачено, що у разі загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти. Відповідно до п.2 Примітки до корінця сповіщення (додаток 15 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (пункт 1 розділу VI) передбачено, що у сповіщенні зазначаються перевірені відомості про особу, на яку його заповнюють, та членів його сім`ї (близьких родичів). При цьому 26.05.2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 сповістив саме ОСОБА_1 , як дружину безвісти зниклого ОСОБА_2 про його зникнення, а не інших осіб, що в черговий раз підтверджує факт обізнаності як відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 так і військової частини НОМЕР_1 про зареєстрований шлюб військовослужбовця. В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив до відповідача за вих. №9/1/1902 пакет документів із заявою ОСОБА_1 від 29.05.2023 (наш вх. №1886 від 05.06.2023) про виплату на її користь грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю ОСОБА_2 . При цьому, саме ІНФОРМАЦІЯ_5 надав ОСОБА_1 бланк заяви, яка була заповнена позивачем. Представник позивача зазначила, що у своєму відзиві відповідач вказує, що до заяви ОСОБА_1 не було долучено свідоцтво про шлюб, оскільки подана заява містить виключно «документ, який підтверджує спорідненість», хоча такий не передбачено п. 4 Порядку №884. При цьому умисно замовчує той факт, що ОСОБА_4 заповнювала такий же наданий відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 бланк заяви від 02.06.2023 року, в якому як не дивно міститься додаток не передбачений Порядком, а саме також зазначено «документ, який підтверджує спорідненість». Тому безпідставним є твердження представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 як дружиною право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 підтверджено не в травні 2023 року, а в грудні 2023 року у суворій відповідності до пункту 4 Порядку №884, оскільки військова частина мала в своєму розпорядженні відповідні докази того, що ОСОБА_1 є дружиною зниклого військовослужбовця, а тому саме вона повинна була і мала першочергове право на отримання грошового забезпечення свого чоловіка. Представник позивача зауважила, що до заяви від 29.05.2023 року, ОСОБА_1 було долучено свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 , яке було видано 27.01.1991 року, в день укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 , тому твердження відповідача стосовно відсутності у позивача документів, які підтверджують ступінь спорідненості є безпідставними, а отримання 19.12.2023 року дублікату такого свідоцтва, ніяким чином не підтверджує твердження останнього викладені у відзиві на позовну заяву. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідачем на адресу суду були надані заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, що згідно зі статтею 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, в тому числі щодо виховання та утримання дитини. Беззаперечним є факт того, що законному представнику неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_4 , з 20.05.2023 по 21.12.2023 виплачувалося за її заявою від 02.06.2023 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю, тобто дана особа належить до переліку осіб, які є членами сім`ї військовослужбовця згідно частини 6 статті 9 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 7 Порядку №884. Також беззаперечним є факт того, що 05.06.2023 за вх. №1886 до військової частини НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_5 надано заяву громадянки ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення військовослужбовця. У вересні 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася із відповідною заявою по виплатам коштів, на що їй надано відповідь. На думку відповідача спірними в цій справі залишаються обставини надання першочергового права виплати позивачу грошових коштів в травні-червні 2023 року за наявності у військовій частині НОМЕР_1 двох заяв від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які в свою чергу до військової частини НОМЕР_1 одночасно передавалися ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким усупереч останнього абзацу пункту 7 Порядку №884 не проведено перевірку щодо ОСОБА_2 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян на предмет реєстрації: шлюбу військовослужбовця та його розірвання; народження дітей військовослужбовця; смерті членів сім`ї військовослужбовця, а саме: дружини, дітей, батьків. Натомість, позивач обґрунтовує першочергового права виплати коштів перед законним представником неповнолітньої дитини військовослужбовця наступним: відміткою в копії паспорту військовослужбовця; актом службового розслідування із соціально-демографічними даними; сповіщенням про безвісне зникнення військовослужбовця. Відповідач зауважив, шо відсутність або наявність відміток в паспорті громадянина України відомостей про сімейний стан не підтверджують та не спростовують факт перебування військовослужбовця в шлюбі. Порядок №884 (пункт 4) вимагає долучення до заяви саме копії свідоцтва про шлюб. В свою чергу Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, вимагає проведення службового розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб в свою чергу даний Порядок не вимагає встановлення дійсного сімейного стану військовослужбовця. Водночас Порядок №884 (пункт 7) зобов`язує відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перевірити у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян на предмет наявності запису про шлюб чи його розірвання (припинення). Щодо Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, на який посилається позивач, відповідач зауважив, що він жодним чином не має відношення до порядку та умов виплати грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовців, захоплених у полон або безвісно відсутніх. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2024 відкрито провадження по даній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 щодо залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення №2207 від 06.04.2024 та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Представник позивача адвокат Фесенко Юлія Олександрівна та відповідач про відкриття провадження по справі були повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у них реєстрації кабінету електронного суду та відповідна відмітка «доставлено» де зазначено, що ухвалу про відкриття вони отримали 06.09.2024 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вже раніше було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом по справі №200/7525/23 та зазначено у рішенні суду від 08.03.2024 року: « ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_2 .

Позивачка, ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 , виданим Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області.

09 червня 2022 року ОСОБА_2 призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_7 та проходив службу на посаді солдата у військовій частині НОМЕР_1 .

20 травня 2023 року військова частина НОМЕР_1 направила командувачу ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » доповідь про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 20 травня 2023 року під час ближнього бою в районі АДРЕСА_1 . В доповіді зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

26 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направив ОСОБА_1 повідомлення №9/1/1889 про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2

29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо належних безвісти зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 грошових виплат. До заяви були додані паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ, що підтверджує ступень споріднення, довідка з реквізитами для перерахування коштів.

29 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 супровідним листом №9/1/19172 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_1 для виплати грошового забезпечення на 5 аркушах.

02 червня 2023 року ОСОБА_4 звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення матері малолітній доньки ОСОБА_5 . До заяви були додані паспорт ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 ; РНОКПП ОСОБА_4 НОМЕР_5 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 , видане 18 січня 2019 року Гадяцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 зазначений батьком; РНОКПП ОСОБА_5 НОМЕР_7 ; свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_8 , видане Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_6 змінила прізвище, власне ім`я, по батькові після державної зміни імені на ОСОБА_4 ; довідка за реквізитами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

05 червня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 супровідним листом за №9/1/1971 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_4 , матері неповнолітньої доньки загиблого безвісти 20 травня 2023 року солдата ОСОБА_2 , для отримання коштів.

13 вересня 2023 року згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №2 ОСОБА_7 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій).

28 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 заяву з вимогою провести службове розслідування за фактом неотримання нею грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , а отримання цих виплат ОСОБА_4 .

21 жовтня 2023 року командир військової частини НОМЕР_1 листом за №6/53/2 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення службового розслідування та просив підтвердити той факт, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не розірваний.

13 листопада 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 подав адвокатський запит щодо повідомлення причин невиплати грошового забезпечення дружині зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2

30 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 відмовив адвокату ОСОБА_8 у наданні інформації на адвокатський запит від 13 листопада 2023 року. […].

За наслідками судового розгляду встановлено, що документи, подані позивачкою (дружиною безвісти зниклого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ) не розглянуті, рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення не прийнято, та не повідомлено про це позивачку в письмовій формі.

За усталеною судовою практикою під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З урахуванням нормативно-правового регулювання спірних відносин та встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі.

Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення охоплюється вимогою про визнання противною бездіяльності, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що у нього не було відомостей про наявність дружини у ОСОБА_2 та відсутність підтверджуючих документів з огляду на таке.

В доповіді про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт від 20 травня 2023 року зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Порядку №884 визначений вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення. Порядком №884 не передбачено подання документів про підтвердження того факту, що шлюб між заявником та безвісно відсутнім військовослужбовцем не розірваний.

Адміністративні суди створені та діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин (стаття 125 Конституції України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (частини 1 та 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Будь яке управлінське рішення стосовно особи ухвалене суб`єктом владних повноважень незалежно від способу прийняття, рівня і місця органу у відповідній системі, правових підстав, мотивів, способу та форм ухвалення підлягає судовому контролю.

Прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення відповідно до нормативно-правового регулювання спірних відносин віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Зважаючи на те, що розгляд заяви позивачки не відбувся у порядку, визначеному законодавством, суд не може підміняти собою відповідача у питанні розгляду такої заяви та прийнятті відповідного рішення, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення задоволенню не підлягають. […].

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачки буде визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі, та зобов`язання відповідача розглянути заяву позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та повідомити позивачку про прийняте рішення в письмовій формі.».

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7525/23 від 08.03.2024 року вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні заявниці про прийняте рішення в письмовій формі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та повідомити заявницю про прийняте рішення в письмовій формі.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1717,76 грн.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7525/23 від 08.03.2024 року набрало законної сили 09.04.2024 року та в апеляційному, касаційному порядку сторонами по справі оскаржено не було.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення прийнятим Військовою частиною від 06.04.2024 №2207 на виконання приписів рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7525/23 від 08.03.2024 року, в якому зазначено наступне.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.03.2024 у справі №200/7525/23 повідомляю про результати розгляду вашого звернення, датованого 29.05.2023 та поданого в ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо виплати вам грошового забезпечення, що належить безвісти зниклому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Так, згідно із статті 17 Основного Закону України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Захист сім`ї та гарантування права на забезпечення членів сім`ї у разі захоплення в полон військовослужбовців, визнання їх безвісно зниклими за особливих обставин, є базовим та необхідним напрямом соціального захисту, діяльності держави Україна як соціальної і правової. Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир військової частини як єдиноначальник особисто відповідає перед державою за додержання принципів соціальної справедливості щодо членів сім`ї військовослужбовців військової частини. Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884) та розділом ХXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, визначено чіткий перелік членів сім`ї військовослужбовця, яким здійснюється виплата грошового забезпечення, серед яких є законний представник неповнолітніх дітей військовослужбовця. Згідно із третього абзацу пункту 7 Порядку №884, Міноборони має право проводити перевірки та отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку встановленому законодавством. Реалізацію таких повноважень покладено на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Ураховуючи вищевказані вимоги законодавства, встановлено, що членом сім`ї військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 є малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . 05.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив у військову частину НОМЕР_1 за вих. №9/1/1971 пакет документів із заявою ОСОБА_4 від 02.06.2023 (наш вх. №2073 від 16.06.2023) про виплату на користь його неповнолітньої доньки грошового забезпечення. Із наданих документів у червні 2023 року об`єктивно вбачалось, що ОСОБА_4 змінила прізвище 09.09.2021, тобто до призову на військову службу ОСОБА_2 , з яким проживала однією сім`єю. Також, ОСОБА_4 народила військовослужбовцю доньку ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 , виданого 18.01.2019 Гадяцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Приписи статті 51 та 52 Конституції України як норми прямої дії визначають, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. В силу положень Сімейного кодексу України сім`я створюється не тільки на підставі шлюбу, а й на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім`ю складають чоловік та жінка, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки щодо виховання дитини. Дитина завжди належить до сім`ї своїх батьків. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, а також стаття 8 Закону України гарантують дітям право на гідний (належний) рівень життя. Пряма відповідальність за створення належних для цього умов лежить саме на батьках. Відтак, в розумінні норм сімейного законодавства, участь батька або матері в утриманні дитини, може виражатися в сплаті аліментів, в грошовій формі, щомісяця. Аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись трьома способами: добровільно за ініціативою платника, на підставі укладеного між батьками договору або на підставі рішення суду за позовом одержувачів аліментів. Безумовним є факт того, що наразі сплата ОСОБА_2 аліментів на утримання своєї дитини добровільно чи на підставі договору є неможливим. Водночас, рішення суду за позовом одержувача аліментів ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 ще не надходило. Одночасно, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив у військову частину НОМЕР_1 за вих. №9/1/1902 пакет документів із заявою ОСОБА_1 від 29.05.2023 (наш вх. №1886 від 05.06.2023) про виплату на її користь грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю ОСОБА_2 . Як передбачено вимогами третього абзацу пункту 7 Порядку №884, перевірку у державних реєстрах щодо позивача як особи, що має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зазначений територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не проводив. Але, 21.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив у військову частину НОМЕР_1 за вих. №9/1/5350 копію заяви позивача (без дати) разом із копією свідоцтва про шлюб, як підтвердження її права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 19.12.2023 Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області, ОСОБА_2 зареєстрував із ОСОБА_3 , шлюб - 27.01.1991. Таким чином, позивачем як дружиною першочергове право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 підтверджено тільки в грудні 2023 року згідно із пунктом 4 Порядку №884. На теперішній час позивачу грошове забезпечення чоловіка ОСОБА_2 сплачується встановленим порядком. Підстави для вжиття заходів реагування не вбачаються.

Позивач, не погоджуючись з відмовою зазначеною у рішенні відповідача від 06.04.2024 року №2207, прийнятого на виконання приписів рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7525/23 від 08.03.2024 року, звернулась за захистом своїх прав до суду.

Отже враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що спірним питанням у даній справі є нарахування та виплата відповідачем позивачу грошового забезпечення безвісти відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 починаючи з 20 травня 2023 року, тобто дати зникнення безвісти, до 21.12.2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Дослідивши матеріали справи, наявні докази, заяви надані сторонами по справі, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до статті 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-XII, за військовослужбовцями […] безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

[…]

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

30 листопада 2016 року на виконання абзацу першого частини 6 статті 9 Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Пунктом 1 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884) визначений механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Згідно з пунктом 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня […] зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира […] військової частини […].

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 5 Порядку №884 командир […] військової частини […] розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир […] військової частини […] приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Пунктом 6 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів […] військових частин […] членам сімей:

[…]

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до […] визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

[…]

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Згідно з пунктом 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним),

або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку),

а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

З аналізу вищенаведених законодавчих положень висновується, що по-перше, у разі зникнення безвісти військовослужбовця першочергове право на отримання грошового забезпечення має його дружина, і тільки в разі її відсутності - інші члени його сім`ї; по-друге, відповідно до пункту 5 Порядку №884 командир […] військової частини […] розглядає протягом 15 днів командир військової частини розглядає подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Спірні питання щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 - дружині безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», вже були розглянуті судом по справі №200/7525/23, але враховуючи, що на час розгляду справи було відсутнє з боку відповідача прийняте рішення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2023 року стосовно виплати грошового забезпечення, про що зазначене у рішенні суду 08.03.2024 року: - «За наслідками судового розгляду встановлено, що документи, подані позивачкою (дружиною безвісти зниклого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ) не розглянуті, рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення не прийнято, та не повідомлено про це позивачку в письмовій формі.».

Тобто, суд на той час був позбавлений можливості щодо іншого способу захисту порушених прав позивача, зазначивши при цьому: - «З урахуванням нормативно-правового регулювання спірних відносин та встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що відповідачем допущена противна бездіяльність, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі.

Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення, охоплюється вимогою про визнання противною бездіяльності, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі. […].

Адміністративні суди створені та діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин (стаття 125 Конституції України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (частини 1 та 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Будь яке управлінське рішення стосовно особи ухвалене суб`єктом владних повноважень незалежно від способу прийняття, рівня і місця органу у відповідній системі, правових підстав, мотивів, способу та форм ухвалення підлягає судовому контролю.

Прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення відповідно до нормативно-правового регулювання спірних відносин віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Зважаючи на те, що розгляд заяви позивачки не відбувся у порядку, визначеному законодавством, суд не може підміняти собою відповідача у питанні розгляду такої заяви та прийнятті відповідного рішення, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення задоволенню не підлягають. […].

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачки буде визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі, та зобов`язання відповідача розглянути заяву позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та повідомити позивачку про прийняте рішення в письмовій формі.».

Але в той же час, суд при розгляді справи №200/7525/23 від 08.03.2024 року, зазначив наступні висновки, зроблені ним під час розгляду даного рішення: - «Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що у нього не було відомостей про наявність дружини у ОСОБА_2 та відсутність підтверджуючих документів, з огляду на таке.

В доповіді про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт від 20 травня 2023 року зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Порядку №884 визначений вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення. Порядком №884 не передбачено подання документів про підтвердження того факту, що шлюб між заявником та безвісно відсутнім військовослужбовцем не розірваний.».

Суд зауважує, що відповідно до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Треба зазначити, що сторонами по справі, у тому числі й Військовою частиною НОМЕР_1 рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7525/23 від 08.03.2024 року не було оскаржено в апеляційній інстанції та відповідно до інформації по ДНЗС комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» дане рішення набрало законної сили 09.04.2024 року.

Отже, на підставі викладеного суд доходить висновку, що Військова частина НОМЕР_1 погодилась з зазначеним у цьому рішенні.

Відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.03.2024 у справі №200/7525/23 було повідомлено позивача про результати розгляду її звернення датованого 29.05.2023 та поданого до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати позивачу грошового забезпечення, що належить безвісти зниклому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , дана відповідь була датована 06.04.2024 року №2204. Даним рішенням відповідача було по суті відмовлено позивачу у здійсненні цих виплат.

Позивач, не погодившись з цим рішенням прийнятим відповідачем звернулась до суду, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення командира Військової частини НОМЕР_1 №2207 від 06.04.2024 року щодо ненарахування та невиплати за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2023 року грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 з дати зникнення безвісти - з 20 травня 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2023 року, тобто дати зникнення безвісти до 21.12.2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже з урахуванням наведеного, суд має зробити наголос на тому, що питання черговості, наявності права на отримання або ж навпаки відсутності цього права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 з дати зникнення безвісти - з 20 травня 2023 року іншими особами, які можливо теж мають право на отримання цієї допомоги судом не досліджувалось, оскільки спірні правовідносини в цій справі виникли між ОСОБА_1 - дружиною зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 та Військовою частиною НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй з 20.05.2023 року грошового забезпечення передбаченого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року.

Тож суд розглядає наявні докази та заяви по суті справи надані сторонами виключно у межах спірних правовідносин (позовних вимог).

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідач надавши рішення від 06.04.2024 року №2207 про розгляд звернення позивача від 29.05.2023 року поданого нею до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив наступне: «Одночасно, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив у військову частину НОМЕР_1 за вих. №9/1/1902 пакет документів із заявою ОСОБА_1 від 29.05.2023 (наш вх. №1886 від 05.06.2023) про виплату на її користь грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю ОСОБА_2 . Як передбачено вимогами третього абзацу пункту 7 Порядку №884, перевірку у державних реєстрах щодо позивача як особи, що має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зазначений територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не проводив. Але, 21.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив у військову частину НОМЕР_1 за вих. №9/1/5350 копію заяви позивача (без дати) разом із копією свідоцтва про шлюб, як підтвердження її права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 19.12.2023 Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області, ОСОБА_2 зареєстрував із ОСОБА_3 , шлюб - 27.01.1991. Таким чином, позивачем як дружиною першочергове право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 підтверджено тільки в грудні 2023 року згідно із пунктом 4 Порядку №884. На теперішній час позивачу грошове забезпечення чоловіка ОСОБА_2 сплачується встановленим порядком. Підстави для вжиття заходів реагування не вбачаються.».

Суд зауважує відповідача, що відповідно до приписів п.4 Порядку №884 (чинною станом на час виникнення спірних правовідносин), виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами по справі в хронологічному порядку:

- 20 травня 2023 року військова частина НОМЕР_1 направила командувачу ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » доповідь про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 20 травня 2023 року під час ближнього бою в районі АДРЕСА_1 . В доповіді зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

- 26 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направив ОСОБА_1 повідомлення №9/1/1889 про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2

- 29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплат належних безвісти зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 грошових виплат. До заяви були додані паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ, що підтверджує ступень споріднення, довідка з реквізитами для перерахування коштів.

- 29 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 супровідним листом №9/1/19172 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_1 для виплати грошового забезпечення на 5 аркушах.

Приписами п.5 Порядку №884 передбачено, що Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Отже, судом встановлено вичерпний перелік за яким командиром військової частини може бути відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, в даному випадку спірних питань між сторонами щодо подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку, а також з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування - не існувало.

В той же час, п. 7 Порядку 884 (чинного станом на час звернення з відповідною заявою 29.05.2023) передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Приписами п. 4 Порядку №884 передбачено, що до заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

У своєму рішенні від 06.04.2024 року №2207 відповідач посилається на наступне: - «Як передбачено вимогами третього абзацу пункту 7 Порядку №884, перевірку у державних реєстрах щодо позивача як особи, що має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зазначений територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не проводив.», але судом не встановлено у Порядку №884 (чинного станом на 29.05.2023), тим паче у п.7, необхідності проведення перевірки у державних реєстрах позивача як особи, що має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, ця норма почала дію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 28 лютого 2022 р. № 168», п.1 якої змінений у наступній редакції - Пункт 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, доповнити абзацом такого змісту: «Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.».

З урахуванням наведеного судом встановлено, що відповідач при прийнятті свого рішення застосував норми п.7 Порядку №884 не чинного станом на дату подання відповідної заяви позивача - 29.05.2023, оскільки розгляд цієї заяви відбувався саме з поданих документів станом на цю дату, таким чином зазначення абзацу 3 п.7 Порядку №884 для суду є не сприйнятим за змістом.

В даному випадку щодо спірних правовідносин та з урахуванням приписів п.5 Порядку №884, відповідач мав право відмовити позивачу якщо позивач не відноситься до осіб зазначених в п.7 Порядку №884, або ж не подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Судом під час розгляду справи №200/7525/23 було встановлено, що: - «В доповіді про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт від 20 травня 2023 року зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .»; також 29 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 супровідним листом №9/1/19172 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_1 для виплати грошового забезпечення на 5 аркушах, в якому було зазначено: - «Направляю у Вашу адресу документи громадянки ОСОБА_1 , 1972 р.н., дружини зниклого безвісти 20 травня 2023 року солдата по мобілізації Вашої частини ОСОБА_2 , 1969 р.н., для отримання коштів…[…].».

Окремо слід зауважити на доданих до своєї заяви від 29.05.2023 року позивачем документів: паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ про підтвердження ступеня спорідненості та довідка з реквізитами для перерахунку коштів.

Позивачем було надано копію свого паспорту серії НОМЕР_10 виданого Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області від 21.01.2000 року, на сторінці 10 «Сімейний стан» міститься штамп Вельбівська с/р Гадяцького району, 27.01.1991 - ОСОБА_2 1969 р. Копія паспорту позивача не містить штампу про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З наявної в матеріалах копії паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області від 21.01.2000 року, на сторінці 10 «сімейний стан» зазначено - Вельбівка с/р, Гадяцького району, ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_3 1972 року народження. Копія паспорту також не містить штампу про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо документа про підтвердження ступеня спорідненості, в заяві не зазначено який саме документ був наданий, але з відповіді на відзив можливо встановити, що: - «До заяви від 29.05.2023 року, ОСОБА_1 було долучено свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 , яке було видано 27.01.1991 року, в день укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 . Тому твердження представника відповідача стосовно відсутності у позивача документів, які підтверджують ступінь спорідненість є безпідставними, а отримання 19.12.2023 року дублікату такого свідоцтва, ніяким чином не підтверджує твердження останнього викладені у відзиві на позовну заяву.».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу від 27.01.1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким підтверджується шлюб між позивачем та безвісти зниклим її чоловіком 20.05.2023 року, доказів протилежного, а саме розірвання шлюбу між ними станом на дату подання заяви 29.05.2023 року відповідачем на адресу суду не надано.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Отже, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що підстав для відмови відповідачем у виплаті позивачу грошового забезпечення зниклого безвісти її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 з дати зникнення безвісти - з 20 травня 2023 року - не було.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення командира Військової частини НОМЕР_1 № 2207 від 06.04.2024 року щодо ненарахування та невиплати за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2023 року грошового забезпечення зниклого безвісти її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 з дати зникнення безвісти - з 20 травня 2023 року та як похідна вимога зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісно відсутнього її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2023 року, тобто дати зникнення безвісти, до 21.12.2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 30.08.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Питання стягнення судових витрат за правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. в даному рішенні не вирішувалось за відсутністю відповідних доказів, але відповідно до приписів ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України це питання може бути вирішено шляхом подання заяви учасником справи та розглядом додаткового рішення виключно з цього питання. Отже, в цій вимозі позивача слід відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_11 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ) про визнання протиправним та скасування рішення №2207 від 06.04.2024 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення командира Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ), № 2207 від 06.04.2024 року щодо ненарахування та невиплати за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) від 29.05.2023 року грошового забезпечення зниклого безвісти її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 з дати зникнення безвісти - з 20 травня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) грошове забезпечення безвісно відсутнього її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2023 року, тобто дати зникнення безвісти, до 21.12.2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_11 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець