Справа № 160/24422/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24422/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Кругового О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 р. (суддя Маковська О.В) в адміністративній справі №160/24422/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018 р. по 30 серпня 2023 р. включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018р. по 30 серпня 2023 р. в сумі 456 632,05 грн. включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 29 грудня 2021 р. на виконання рішення суду у справі №160/5621/21 Військовою частиною НОМЕР_1 сплачено йому індексацію грошового забезпечення за період з 15 листопада 2018 р. по 28 лютого 2018 р., із застосуванням базового місяця - січень 2016 р. в розмірі 4 094,98 грн. 31 серпня 2023 р. на виконання рішення суду у справі №160/1008/22 Військовою частиною НОМЕР_1 сплачено йому індексацію грошового забезпечення за період з 15 листопада 2016 р. по 28 лютого 2018 р. включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 р. та щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 р. по 15 листопада 2018 р. включно. ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024р., ухваленим за результатами розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018 р. по 30 серпня 2023 р. включно та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018 р. по 30 серпня 2023 р. у сумі 142 274,28 грн. відповідно до вимог

постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої

заробітної плати" від 08 лютого 1995 р. №100. В решті позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні повністю позовних вимог ОСОБА_1 .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. У постанові від 26 червня 2019 р. у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. 19 липня 2022 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 р. №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України та визначено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 15 листопада 2016 р. по 15 листопада 2018 р. 29 грудня 2021 р. Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі №160/5621/21 сплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15 листопада 2016 р. по 28 лютого 2018 р., із застосуванням базового місяця - січень 2016 р. в розмірі 4 094,98 грн. 31 серпня 2023 р. Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі №160/1008/22 сплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15 листопада 2016 р. по 28 лютого 2018 р. включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 р. та щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 р. по 15 листопада 2018 р. включно в розмірі 85 470,34 грн.

Вважаючи наявними підстави для нарахування та виплатити Військовою частиною НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період з 15 листопада 2018 р. до 19 липня 2022 р. може застосовуватися принцип співмірності між сумою, яку прострочив роботодавець та сумою середнього заробітку особи, Період з 19 липня 2022 р. до 30 серпня 2023 р. регулюється статтею 117 КЗпП України їі змінами щодо обмеження суми середнього заробітку шістьма місяцями.

Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2023 р. у справі №420/19971/21 сформульовано наступний правовий висновок:

"Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника, у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Суд зауважує, що положення ч.1 ст. 117 КЗпП України переважно стосуються випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 р. у справі № 821/1083/17 вказано, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 р. №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 р., частину 1 статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців".

Отже, період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду в разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, можна застосувати принцип співмірності і зменшення такої виплати.

Період з 19 липня 2022 р. регулюється чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями, але без застосування принципу співмірності.

Такий підхід сформульовано Верховним Судом у постанові від 29 січня 2024 р. у справі №560/9586/22.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, грошове забезпечення ОСОБА_1 (без врахування одноразових виплат) складає: у вересні 2018 р. (30 к. д.) 9 347,40 грн., у жовтні 2018 р. (31 к. д.) 9 347,40 грн. Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 306,47 грн. (9 347,40 грн. + 9347,40 грн.)/ 61.

Здійснюючи диференційований підхід до розрахунку суми середнього заробітку, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на частини: 1) щодо суми виплаченої індексації 4 094,98 грн. за період з 16 листопада 2018 р. до 28 грудня 2021 (1140 календарних днів); 2) щодо суми 85 470,34 грн. з 16 листопада 2018 р. до 18 липня 2022 р. (1342 календарних днів) та з 19 липня 2022 р. до 30 серпня 2023 р. (409 календарних днів) включно.

За період з 16 листопада 2018 р. до 28 грудня 2021 р. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 1140 днів х 306,47 грн. (середньоденне грошове забезпечення) = 349 375,80 грн. За період з 16 листопада 2018 р. до 18 липня 2022 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 1342 днів х 306,47 грн (середньоденне грошове забезпечення) = 411 282,74 грн.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 4094,98 грн. / 349 375,80 грн. (сума виплаченої індексації / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,0012.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 85 470,34 грн. / 411 282,74 грн. (сума виплаченої індексації / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,2078.

Середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні щодо суми індексації в розмірі 4094,98 грн., з врахуванням принципу співмірності становить 419,25 грн. (306,47 грн. х 1140 календарних днів х 0,0012).

Середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні щодо суми індексації в розмірі 85 470,34 грн., з врахуванням принципу співмірності становить 85 464,55 грн. (306,47 грн. х 1342 календарних днів х 0,2078).

Розмір середнього заробітку в період з 19 липня 2022 р. по 30 серпня 2023 р. передбачає обмеження виплати шістьма місяцями та становить 184 календарні дні. Середньоденний заробіток позивача (306,47 грн.), тому сума відшкодування становить 56 390,48 грн. (306,47 х 184), і така сума не підлягає зменшенню.

Суд першої інстанції, виходячи із встановленої судовими рішеннями у справах №160/5621/21 та №160/1008/22 обставини протиправної бездіяльності, допущеної відповідачем в частині не нарахування та невиплати позивачу усіх належних сум при звільненні, зокрема індексації, відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції до Закону України №2352- IX від 01 липня 2022 р. та після, а також Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100, обгрунтовано зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018 р. по 30 серпня 2023 р. в розмірі 142 274,28 грн. (419,25 грн. + 85 464,55 грн. + 56 390,48 грн).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 р. в адміністративній справі №160/24422/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 жовтня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Л.А. Божко

суддя О.О. Круговий