Справа № 600/7848/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/7848/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 032729 від 10.11.2023 року, складену відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки не був перевізником у спірних правовідносинах. Крім того, позивач зазначає, що транспортний засіб КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , був переданий у безоплатне користування ОСОБА_2 для особистих потреб (здачі яблук на переробний завод). З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти позову, зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог та вказав на правомірність прийнятої постанови. Відповідач зазначив, що в ході проведення перевірки транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , встановлено перевезення вантажу без ТТН або іншим документом на вантаж, а також була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія. Відповідач зазначає, що водієм транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , під час перевірки не були надані документи про оренду вказаного транспортного засобу, а наданий позивачем договір оренди нотаріально не завірений, а тому вважається нікчемним. З вказаних підстав відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В матеріалах справи наявна копія щотижневого графіку проведення рейдових перевірок відповідачем у період з 11.09.2023 р. 17.09.2023 р. та направлення на рейдову перевірку. (а.с. 75, 78).

11.09.2023 р. відповідачем складено акт №031952 перевірки транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , водієм вказано ОСОБА_2 . У акті зафіксовано перевезення вказаним транспортним засобом вантажів за відсутності на момент перевірки товарно-транспортної накладної або іншого документу, визначеного законом, на вантаж та індивідуальної контрольної книжки водія. Водій відмовився від надання пояснень та підпису вказаного акту перевірки. (а.с. 75).

12.09.2023 р., 12.10.2023 р., 26.10.2023 р., 07.11.2023 р. відповідачем були складені повідомлення позивача на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. (а.с. 70-72).

Матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_2 щодо перевезення 11.09.2023 р. транспортним засобом КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , яблук, які належать йому особисто. Також вказує, що під час перевірки мав договір оренди вказаного транспортного засобу, однак його не пред`являв, оскільки вважав, що договір не має ніякого значення. Стверджує, що ОСОБА_1 не був перевізником у спірних правовідносинах. (а.с. 61-62).

До матеріалів справи додано копію договору оренди транспортного засобу від 01.09.2023 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний договір нотаріально не був посвідчений. (а.с. 63).

10.11.2023 р. відповідачем винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №032729 відносно позивача про стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення Закону України Про автомобільний транспорт (а.с. 78).

14.11.2023 р. відповідачем надіслано позивачу листа, в якому повідомляється, що наданий договір оренди транспортного засобу від 01.09.2023 р. в розумінні ЦК України вважається нікчемним. (а.с. 74).

Позивачем подано скаргу до Укртрансбезпеки на постанову від 10.11.2023 р. №032729, однак у листі від 23.11.2023 р. залишено без змін оскаржувану постанову, а скаргу без задоволення. (а.с. 35-36).

Матеріали справи містять свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , власником якого вказано ОСОБА_1 , протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01599-00359-23, фотокопії транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 . (а.с. 15-17).

Мотивувальна частина

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Згідно з ст. 3 Закону №2344-ІІІ вказаний Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч. 4 ст.6 Закону №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Постанова №103).

Відповідно до пункту 1 Постанови №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп. 1 п. 4 Постанови №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

За змістом п. 8 Постанови №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з ч.11 ст. 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок №1567) в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Так, згідно з абз. 1 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність, визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з положеннями ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом оскарження у спірних правовідносинах є винесена 18.04.2023 р. відповідачем постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №352788 відносно позивача про стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення Закону України Про автомобільний транспорт.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови є висновки, зафіксовані відповідачем у акті перевірки від 11.09.2023 р. №031952, а саме: перевезення вказаним транспортним засобом вантажів за відсутності на момент перевірки товарно-транспортної накладної або іншого документу, визначеного законом, на вантаж; індивідуальної контрольної книжки водія.

Суд встановив, що на момент перевірки водій відмовився від надання пояснень та підпису вказаного акту перевірки.

Під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивач надав відповідачу копію договору оренди транспортного засобу від 01.09.2023 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний договір нотаріально не був посвідчений. Також були надані письмові пояснення ОСОБА_2 щодо перевезення 11.09.2023 р. транспортним засобом КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , яблук, які належать йому особисто. Також ОСОБА_2 вказав, що під час перевірки мав договір оренди вказаного транспортного засобу, однак його не пред`являв, оскільки вважав, що договір не має жодного значення. Крім того ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 не був перевізником у спірних правовідносинах.

Отже, під час судового розгляду справи дослідженню підлягає питання щодо правомірності визначення позивача у спірних правовідносинах як перевізника.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону №2344-ІІІ встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до норм ст. 33 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Судом з`ясовано, що відповідачем у спірних правовідносинах визначено особу перевізника лише на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 .

З вказаного приводу суд вважає за необхідне застосувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 та від 23 травня 2024 року у справі №607/16771/22, в яких зазначено наступне:

- «основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки»;

- «адміністративно-господарські штрафи відповідно до Закону № 2344-III можуть бути застосовані виключно до автомобільного перевізника, який, у свою чергу, не може визначатись лише на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб. Автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися)».

Суд з`ясував, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу, власником якого є позивач, не надав посадовим особам Укртрансбезпеки жодного документу на товар, перевезення якого здійснювалося 11.09.2023 року.

У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20, висновок якої підтримано й у постанові від 23 травня 2024 року у справі № 607/16771/22, Верховний Суд вказував на те, що особа автомобільного перевізника визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з пунктами 3.1-3.5. пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 , договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1. Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів. Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник. Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження. У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

За змістом пп. 10.1 п. 10 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

Згідно з пп. 10.10 п. 10 цих Правил за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

Відповідно до пп. 11.1, 11.3, 11.5 п. 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Відповідачами не заперечується та обставина, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом та товарна-транспортна накладна, з яких можна було б встановити, що позивач є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III, під час перевірки не надавалися, а відтак недоведеним є з боку відповідачів факт того, що автомобільним перевізником вантажу, з приводу якого 11.09.2023 року встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, є саме позивач.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив: «в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника».

Суд вважає, що позивач не може бути суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки відповідачем під час самої перевірки та під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, не встановлено особу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах. Відповідач не надав належної оцінки доводам водія транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт надав письмові пояснення, в яких повідомив, що здійснював перевезення власного вантажу яблук, які мав намір здати на переробку.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем не досліджено чи зареєстрований позивач як суб`єкт господарювання та чи здійснює перевезення вантажів на комерційній основі чи за власний кошт. Суд з`ясував, що в Реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо позивача, а отже відповідачем не встановлено та не доведено, що позивач здійснює господарську діяльність, пов`язану з перевезення вантажів. При цьому, в матеріалах справи відсутні ідентифікаційні данні водія транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , що унеможливлює суд перевірити належність вказаної особи до суб`єктів господарювання. Крім того, відповідачем вказане питання не досліджувалось під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Також суд критично оцінює доводи відповідача щодо нікчемності договору оренди транспортного засобу від 01.09.2023 р. та обов`язку оформлення тимчасового реєстраційного талону на належного користувача транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 .

Згідно з приписами п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, власник транспортного засобу може безперешкодно, дотримуючись вимог пункту 2.2 Правил дорожнього руху, передати транспортний засіб у користування іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Стаття 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачає право власника автомобіля, або водія довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування.

При цьому, факт передачі такого транспортного засобу в користування може бути підтверджено наявністю відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не вимагає від особи оформляти будь-які додаткові документи.

Таким чином, для керування «чужим» транспортним засобом оформляти в обов`язковому порядку тимчасовий реєстраційний талон не потрібно - вимог про його обов`язкове оформлення в законодавстві немає, тому у цьому випадку надання водієм транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_2 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу засвідчувало те, що цей транспортний засіб наданий йому власником у користування.

Відсутність належно засвідченого договору оренди транспортного засобу не спростовує факт, що під час проведення перевірки 11.09.2023 р. належним користувачем та перевізником власного вантажу (яблук) був не позивач, а ОСОБА_2 . Тому, суд вважає, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач повинен був, серед іншого, встановити належність водія транспортного засобу КАМАЗ, днз НОМЕР_1 , до суб`єктів господарювання, походження вантажу, який він перевозив, тощо.

Суд також звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 238 та ст. 239 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГК України адміністративно - господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Тож за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до ст. 60 Закону №2344-III, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Однак, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач є суб`єктом господарювання до якого можуть бути застосовані положення ст. 60 Закону №2344-III.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не доведено правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 032729 від 10.11.2023 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із вказаним, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 032729 від 10.11.2023 року, складену відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн згідно квитанції №50 від 11.12.2023 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (с. Нові Бросківці, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, 59044, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );

відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті (вул. Руська, 248-У, м. Чернівці, 58023, ).

Суддя Т.М. Брезіна