Справа № 212/5059/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 212/5059/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Ваврушак Н.М.) в адміністративній справі №212/5059/24 за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сиродой Тараса Володимировича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сиродой Тараса Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про незгоду з оскаржено. Постановою, оскільки не порушував вимоги п. 18.4 ПДР України, а навпаки, під час руху транспортного засобу за кермом якого перебував, виконав їх у повній мірі. Працівники поліції не дослідили усіх обставин справи та не розібралися у дорожній обстановці, що склалася, що покладено в основу оскаржуваного рішення, не взяли до уваги його пояснення та не допитали свідків.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом не надано оцінки доводам позивача. Так позивач наполягає, що враховуючи приписи п. 18.4 ПДР України, відповідачем не доведено її порушення позивачем. Зазначає, що працівники патрульної поліції не могли бачити, як позивач проїжджає нерегульований пішохідний перехід. Також працівники поліції не дослідили усіх обставин справи та не розібралися у дорожній обстановці, що склалася, що покладено в основу оскаржуваного рішення, не взяли до уваги його пояснення та не допитали свідків. Крім того, постанова не містить інформації про фіксацію правопорушення.

Департаментом патрульної поліції подано відзив на апеляційну скаргу Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2024 інспектором взводу 3 роти 2 батальйону 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сиродой Т.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2147314, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 гривень. (а. с. 24)

Позивач не погодившись з постановою, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 18.4 ПДР України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідальність за порушення правил проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи вищезазначене, положення зазначеного законодавства надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідачем суду було надано диск із записом, на якому зафіксовані зокрема наступні події. (а.с. 53) Так о 16 год. 16 хв. 32 сек. зафіксовано, що на нерегульований пішохідний перехід вийшли пішоходи з двох сторін. У крайній лівій смузі у напрямку руху транспортного засобу, яким керував позивач, перед пішохідним переходом зупинився автомобіль. Позивач наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не виконав всіх умов, визначених п. 18.4 ПДР України, а саме не зупинився та не впевнився чине створює він перешкод і небезпеку, продовжуючи рух, адже по пішохідному переходу рухались пішоходи.

Так, проїжджати через нерегульований пішохідний перехід дозволяється лише після того, як водій переконається в тому, що це буде безпечно.

Враховуючи подані відповідачем докази, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він перед нерегульованим пішохідним переходом пригальмував і переконавшись, що на ньому немає пішоходів, проїхав його.

Доводи позивача про те, що працівники поліції не могли бачити як він проїжджає нерегульований пішохідний перехід є безпідставними та спростовуються поданим відповідачем відеозаписом зафіксованої події.

Також є безпідставними доводи скаржника про те, що оскаржена постанова, а саме п. 7, не містить інформації про фіксацію порушення, оскільки згідно з оскаржуваною постановою, правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор Хіомі модель YCS 1015 INT, а фіксація розгляду справи здійснювалася на нагрудний відеореєстратор 475184. (а.с. 24) Не зазначення у пункті 7 постанови, що до неї додається, не спростовує тієї обставини, що правопорушення зафіксовано вищезазначеними технічними засобами, про що вказано у п. 5 постанови.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 286, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року в адміністративній справі №212/5059/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак