Справа № 300/8516/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ОКРЕМА УХВАЛА
"08" листопада 2024 р. Справа № 300/8516/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В. В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Городенківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №300/8516/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Городенківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.11.2023 про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 141-152).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2024 апеляційні скарги Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23 без змін (т. 1 а.с. 240-246).

Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 набрало законної сили 08.08.2024.

29.10.2024 представник позивача подала до суду заяву у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить суд:

визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, вчинені при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23 в частині повторної відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні рішення Івано- Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23 та розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.11.2023 про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

Заява мотивована тим, що відповідач розглянув заяву позивача та повторно відмовив у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства. Представник позивача вважає, що відповідач при повторному розгляді декларації ОСОБА_1 прийняв рішення, яке є протилежним тому, яке його було зобов`язано прийняти, виходячи з висновків суду. Вважає, що така позиція відповідача чітко свідчить про його незгоду з рішенням суду, яке набрало законної сили, оскільки він прямо ігнорує висновки суду, викладені в рішенні. Таким чином, на думку представника позивача, повторне вчинення протиправних дій відповідачем прямо вказує на умисне необґрунтоване ухилення від виконання висновків суду, що є прямим грубим порушенням його суб`єктивних прав та законних інтересів (т. 2 а.с. 6-15).

Відповідачем письмових пояснень щодо поданої представником позивача заяви в порядку статті 383 КАС України до суду не подавалось.

При вирішенні вищевказаної заяви судом враховується наступне.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, зазначена норма КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак суд має з`ясувати, чи були оскаржувані дії, пов`язані з виконанням судового рішення (продовжуючим правопорушенням), чи є самостійним предметом спору (новим правопорушенням).

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 №520/11829/17 (№К/9901/51263/18) (п.34).

Так, судом встановлено, що 04.09.2024 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у справі №300/8516/23.

21.10.2024 відкрито виконавче провадження №76340265 за виконавчим листом у справі №300/8516/23 (т. 2 зв. ст. а.с. 17).

Листом Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області №2601.5-4686/2601.3-24 від 26.08.2024 повідомлено позивача, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23 Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області заяву ОСОБА_1 від 10.11.2023, яка зареєстрована 21.11.2023 Городенківським відділом УДМС в Івано-Франківській області, про прийняття декларації про відмову від громадянства рф з урахуванням правової оцінки, наданої судом, повторно розглянуто та прийнято рішення про відмову в прийнятті декларації. При цьому, щодо посилання ОСОБА_1 на розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією та відсутності посольств та консульств російської федерації в Україні, можливості пересилання поштової кореспонденції та неможливості особистого прибуття до консульства російської федерації в Польщі, відповідачем (боржником) зазначено, що зазначені обставини створюють значні перешкоди для вжиття заходів для припинення громадянства російської федерації, однак, не підпадають під визначення незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, встановленого абзацом 13 статті 1 Закону. Враховуючи викладене, декларація із зазначенням незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації, як такої, що процедура припинення громадянства російської федерації не здійснюється, УДМС в області не може бути прийнятою (т. 2 а.с. 16-17).

Разом із тим, суд зауважує, що у рішенні від 27.02.2024 констатовано, що: «чинне законодавство не містить переліку документів які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, тягар доказування такої обставини лежить на зацікавлених особах.

У даному випадку, надання позивачем доказів призупинення на невизначений час роботи консульських установ російської федерації в Україні, такі докази можуть цілком підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації.

Відповідачем не було надано жодної оцінки наведеній позивачем в декларації обставині, а саме щодо нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Внаслідок чого, відмова відповідача у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною…».

Окрім цього, у мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2024 наголошено, що: «З огляду на вказану обставину дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано, діяльність російських закордонних установ в Україні призупинена.

З наведеного слідує, що у зв`язку із розірванням дипломатичних зв`язків між Україною та російською федерацією та призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, позивачка позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації від дипломатичного представництва чи консульської установи вказаної країни. Також позбавлена позивачка можливості подати заяву про вихід з громадянства російської федерації до дипломатичного представництва чи консульської установи російської федерації в іноземній державі через відсутність у неї дозволу на постійне проживання у відповідній іноземній державі.

Отже, позивачка вчинила необхідні дії для припинення громадянства російської федерації, однак такі дії не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивачки причин.

Як слідує із наведених вище правових норм, чинне законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації…

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивачки причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації є неправомірною».

Таким чином, суд зазначає, що у рішенні від 27.02.2024 констатовано про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим.

Однак, Головним управлінням ДМС в Івано-Франківській області такі висновки суду до уваги не взяті та при повторному розгляді заяви позивача відмовлено у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з підстав, яким вже надана оцінка судом.

Суд погоджується із представником позивача, що вищевикладене свідчить про невиконання відповідачем судового рішення по справі №300/8516/23, а саме рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2024.

Оцінюючи вищевикладене, суд зазначає, що пунктом 6 частини 1 статті 129 Конституції України передбаченог, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене положення Конституції України кореспондується з норами статей 14, 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення повинно виконуватися безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Шмалько проти України від 20.07.2004 вказав, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням та висновки, які зроблені судом при розгляді справи.

При цьому, чекаючи на виконання рішення суду відповідачем, позивач мала легітимні очікування розраховувати на те, що декларація про відмову від іноземного громадянства буде прийнята на підставі чинного законодавства та з обов`язковим врахуванням вже встановлених судом фактів та обставин, правовідносини щодо яких вже були предметом спору.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі ОСОБА_2 проти України (Заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії»).

Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини», №2132/02, п. п. 24-27, від 13.06.2006, п. п. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України», №1811/06, від 19.02.2009).

З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю, в тому числі, в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Суд вважає, що у даному випадку в межах справи, що розглядається, відповідачем в процесі виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 під час повторного розгляду заяви позивача про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства відмовлено з підстав, яким уже надана оцінка суду, а тому заява представника позивача, подана у порядку ст. 383 КАС України, підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 248, 249, 256, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010) вчинені при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23, в частині відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з тих самих підстав без рахування висновків суду.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010) вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23 та розгляду звернення ОСОБА_1 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Встановити Управлінню Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010) тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 у справі №300/8516/23.

Направити дану ухвалу для відома Державній міграційній службі України (, вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001).

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Представнику позивача та Управлінню Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області окрему ухвалу надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.