Справа № 600/1479/24-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1479/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

07 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби у Збройних Силах України позивача ОСОБА_1 згідно пп.«Г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 03.06.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що відмова військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами є протиправною, оскільки позивач надав відповідачу з рапортом усі необхідні документи для звільнення з військової служби

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що в позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, оскільки висновок 12 форми №080-4/а виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який за формою та за змістом не свідчить і не підтверджує потребу особи постійному догляді для цілей застосування пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач призваний на військову службу по мобілізації та подав 22.02.2024 р. рапорт командирув/ч НОМЕР_2 на звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. (а.с. 22-23).

На підтвердження підстав для звільнення з військової служби за підпунктом г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу позивач подав:

- витяг з реєстру Чернівецької територіальної громади щодо місяця проживання по АДРЕСА_1 ; висновок ФОП ОСОБА_2 №12 від 22.12.2023 р. про наявність порушень у ОСОБА_3 функцій організму через які не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; акт від 10.08.2023 р. №910 проведення обстеження сім`ї за адресою АДРЕСА_1 ; висновок Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг ОСОБА_3 ; довідка №4528 від 21.12.2023 р. видана позивачу в тому, що він перебуває на обліку як отримувач компенсаційної виплати фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своїй матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 29.08.2023 р.; витяг №589396 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб по АДРЕСА_1 , де зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 13, 16-21).

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 р. №1864 повідомлено позивачу про відсутність підстав для звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу. Вказано, що висновок 12 форми №080-4/а виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який за формою та за змістом не свідчить і не підтверджує потребу особи постійному догляді для цілей застосування пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу. (а.с. 14-15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз. 4, 8 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII стали доводи відповідача, що наданий до рапорту висновок 12 форми №080-4/а, виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за формою та за змістом не свідчить і не підтверджує потребу особи в постійному догляді для цілей застосування пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Разом з тим, визначення терміну "медичний висновок" наведене у п.3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я" 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Суб`єктами формування чи видачі медичного висновку зазначені лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу, відповідно до п.19, 24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Отже можна дійти висновку, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія за результатами проведеного лікування чи обстеження можуть формувати медичний висновок, а МСЕК за результатами проведеного огляду довідку, акт огляду (витяг з акту огляду) та протокол засідання комісії.

Слід також зазначити, що Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, регламентована процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пп.1 п.11 цього Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У свою чергу, механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, не формується, а також повноваження та роботу ЛКК за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи-підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, передбачено Порядком організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 № 189 (далі - Порядок № 189).

Згідно з п.3 розділу ІІІ цього Порядку № 189 до основних завдань ЛКК належить: видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі".

Згідно з п.2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого № _____", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Повноваження ЛКК визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання". В цій Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (п.1).

Тобто, аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що ЛКК може створюватись при закладі охорони здоров`я незалежно від форми власності, в тому числі й фізичні особи-підприємці, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Таким чином, як вірно зазначає суд першої інстанції, не існує підстав не приймати до уваги висновок ЛКК №12 від 22.12.2023 про наявність порушень у матері позивача - ОСОБА_3 функцій організму через які не може самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі як належний документ.

Крім того, позивач проживає у житловому приміщенні/будинку осіб по АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , перебуває на обліку як отримувач компенсаційної виплати фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своїй матері. Рішенням Чернівецької міської ради від 29.08.2023 р. позивачу призначено компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Довідкою Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради № 4528 від 21.12.2023 року підтверджено перебування ОСОБА_1 на обліку як отримувача компенсаційної виплати фізичним особам, що здійснюють соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своїй матері.

Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 (далі Постанова №413)

Вказана постанова визначає та вказує, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При цьому, Постанова №413 прийнята Кабінетом Міністрів України 12.06.2013 відповідно до ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Однак, на момент прийняття Постанови 413, стаття 26 Закону №2232 не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову КМУ. Натомість, під час дії воєнного стану пункт 2 частини 4 статті 26 "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнений підпунктом г) згідно із Законом 2122-ІХ від 15.03.2022, де вказано підставу звільнення, зокрема: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми ст. 26 Закону №2232 уже містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

Зокрема, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2169-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Проте, станом на час розгляду справи, Кабінетом Міністрів України не приведено положення Постанови №413 у відповідність з редакцією ст. 26 Закону №2232, чинною на момент виникнення правовідносин.

Таким чином, керуючись принципом, визначеним ч.3 ст.7 КАС України, при вирішенні даного спору суд першої інстанції обґрунтовано застосував норми ст. 26 Закону №2232, а не положення постанови №413, та враховуючи абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, обгрунтовано вважав, що доданий до рапорту позивача висновок ЛКК є належним доказом, який підтверджує необхідність здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю.

Отже, позивачем надано відповідачу достатні докази для можливості вирішення питання про його звільнення на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, однак відповідачем протиправно відмовлено позивачу ОСОБА_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відмова військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами є протиправною, оскільки позивач надав відповідачу з рапортом усі необхідні документи для звільнення з військової служби, а тому обґрунтовано зобов`язав відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби у Збройних Силах України за сімейними обставинами та прийняти відповідне рішення про звільнення з військової служби у Збройних Силах України позивача ОСОБА_1 згідно пп. «Г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.