Справа № 260/367/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/367/24 пров. № А/857/13935/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Луцович М.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні 02 травня 2024 року о 16 год. 01 хв. в м. Ужгород, повний текст складено 13 травня 2024 року у справі №260/367/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

22.01.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області(далі Управління), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ №47 від 08 січня 2024 року Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора чергового чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ситуація, яка стала предметом службового розслідування, не спричинила заподіяння відповідних наслідків або шкоди в розумінні закону, а відповідачем протилежного не доведено. Суд першої інстанції вказав, що висновки комісії не ґрунтуються на констатації беззаперечних фактів та доказів, які дозволяють однозначно встановити проступок (подію) та вину порушника, адекватною відповідальністю за що є оголошення догани. Суд першої інстанції дійшов висновку, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та має наслідком скасування наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремого працівника відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області» № 47 від 08 січня 2024 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року та у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що поліцейський не може ігнорувати повідомлення, що стосуються несення служби поліцейського. Скаржник вказує, що матеріалами службового розслідування спростовуються пояснення позивача про неналежне, оскільки повідомлення про збір було надіслано 06.12.2023 року, тобто завчасно в період несення позивачем служби на посту (підтверджується розстановкою, що додається). Скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції ґрунтується лише на підставі тверджень позивача, що інспектор чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 , який знаходився в приміщенні чергової частини ВП№1 під час несення служби в добовому наряді «міг не бачити та належним чином не був повідомлений про проведення про збори Зведеного загону ВП №1» не відповідає дійсності. Скаржник наголошує, що судом при прийняті рішення не надано оцінку всім матеріалам службового розслідування, оскільки підставою для ініціювання службового розслідування слугували два рапорти від 08.12.2023 року заступника начальника ВП з ПД ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП ОСОБА_2 «про відсутність 07.12.2023 року ОСОБА_3 на стройовому огляді» та інший рапорт від 08.12.2023 року начальника чергової частини ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП ОСОБА_4 (безпосередній керівник позивача) про відсутність 07.12.2023 року ОСОБА_3 на стройовому огляді. Крім того в рапорті зазначено, що «останній від дачі будь-яких письмових пояснень відмовляється» і враховуючи вищенаведене, просить ініціювати проведення службового розслідування. Скаржник вказує, що позивачем проігноровано наказ керівника, така поведінка створює негативні передумови в колективі поліцейських, оскільки ігнорування наказів в період воєнного стану особовим складом є неприпустимим.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

11.12.2023 до СКЗ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_5 , щодо неприбуття 07.12.2023 для проведення стройового огляду працівників, які входять до складу зведеного загону ВП№1, а саме: інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Наказом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області №430 від 19.12.2023 року з метою встановлення всіх обставин за фактом створено дисциплінарну комісію та розпочато проведення службового розслідування.

За порушення вимог п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», невиконання вимог вказівки начальника відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, що виразилося у неприбутті на збір працівників для проведення стройового огляду для поліцейських, які будуть залучатися для виконання службових завдань з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, забезпечення протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на деокупованих територіях України, інспектору-черговому чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказом від 08.01.2024 №47 оголошено догану.

На думку позивача, прийнятий відповідачем наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію», «Про дисциплінарний статут Національної поліції України»

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до держав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Статтею 1 даного закону визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст.2 Закону №580-VIII, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Основні обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону №580-VIII.

Статтею 6 Закону №580-VIII встановлено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

За приписами ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, дисциплінарна відповідальність поліцейського є окремим видом юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 11 Статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст.15 Статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Кожна посадова особа поліції, відповідно до своїх повноважень, зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.

Посадові особи, які перешкоджають діям дисциплінарної комісії, притягаються до відповідальності в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст.19 Дисциплінарного статуту визначено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого визначена в ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Судом першої інстанції встановлено, що за порушення службової дисципліни, що виразилось у невиконанні вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,2,3,4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII,що виразилося у неприбутті на збір працівників для проведення стройового огляду, які будуть залучатися до виконання службових завдань з відсічі та стримування збройної агресії рф проти України, забезпечення протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на деокупованих територіях України, до інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, про що начальником Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 08.01.2024 прийнято наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремого працівника відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області» за №47.

З приводу правомірності висновків щодо встановлених в ході проведення службового розслідування порушень з боку позивача службової дисципліни, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, за результатами проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією встановлено, що позивач був повідомлений про збір особового складу, який відбудеться 07.12.2023 о 16:00 год.

Як це встановлено в ході службового розслідування, опитаний у ході проведення службового розслідування начальник чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 пояснив, що 07 грудня 2023 року о 16:00 год. його повідомив заступник начальника ВП з ПД відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП майор поліції ОСОБА_5 про те, що на збір особового складу зведеного загону не прибув інспектор-черговий чергової частини старший лейтенант поліції ОСОБА_7 . Про своє неприбуття нікого не попередив, на телефонні дзвінки не відповідав. Через деякий час, зв`язавшись з ним по телефону, останній був повідомлений черговою частиною про необхідність прибуття до відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП, однак по прибуттю від надання будь яких пояснень старший лейтенант поліції ОСОБА_7 відмовився.

Опитаний заступник начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_5 пояснив, що 06 грудня 2023 року було прийнято рішення про збір зведеного загону, який формується для надання відсічі російським окупантам. Майором поліції ОСОБА_8 було надіслано оповіщення в групу «Whatsapp» о 13:23 год. 06.12.2023 про збір особового складу на 16:00 год. 07.12.2023 у клубі відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Мета збору: перегляд амуніції кожного працівника, щоб бачити, кому чого не вистачає та забезпечити кожного працівника необхідним. Однак, зібравши весь особовий склад зведеного загону 07 грудня 2023 року було виявлено відсутність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , на телефонні дзвінки останній не відповідав. Близько 19:00 год. старший лейтенант поліції ОСОБА_7 з`явився до відділу поліції №1 та усно повідомив, що їхати у складі зведеного загону на Схід він не буде, а тому на збір не з`явився.

Опитаний інспектор-черговий чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , пояснив, що його належним чином не було повідомлено про збір. Також він додав, що в день зборів він перебував після добового чергування та вдома відпочивав, а саме спав, що в свою чергу теж надає відповідь на наступне запитання, а саме, чому він відразу не підняв слухавку в день зборів в той час, коли йому телефонували.

Так, позиція позивача з цього приводу, викладена ним в позовній заяві, зводиться до того, що він не вчиняв дисциплінарного проступку під час несення служби, оскільки не був повідомлений про збір особового складу, мотивуючи це тим, що 07.12.2023 близько 09:00 ранку він здавши зміну добового чергування та поїхав додому і ліг відпочивати, прокинувся близько 18:30 і дізнався, що такий збір відбувся о 16:00.

Однак, надаючи оцінку вказаним доводам позивача, та відповідно, поясненням останнього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на їх підтвердження, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б спростовували твердження відповідача, що покладені в основу висновків службового розслідування та оскаржуваного наказу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в групу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «Зведений загін ВП1», учасником якого був позивач, повідомлення про збір особового складу було надіслано 06.12.2023 о 13:32, в той час коли позивач перебував на службі, що в свою чергу дає підстави вважати, що позивач не був позбавлений можливості ознайомитись із цим повідомлення (а.с. а.с.64-69).

Так, матеріали справи свідчать, що повідомлення про збір особового складу було переглянуто позивачем 06.12.2023 о 13:39 год. (а.с. 151- 151 зворот).

Тобто, з огляду на встановлені обставини, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не прибув на збір особового складу без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про такий збір, та не повідомив керівництво про неможливість прибуття, а відтак висновок суду першої інстанції про протилежне є помилковим.

У зв`язку із цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 4 ч.3 ст. 1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Відповідно до ч. 3 розділу IІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення службової дисципліни, зокрема щодо невиконання наказу керівника та неприбуття на збір особового складу, надає йому статусу дисциплінарного проступку, оскільки на поліцію покладаються особливо важливі функції із забезпечення публічного порядку та безпеки і недопущення дестабілізації обстановки в цілому.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно - правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як у службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №340/1502/19.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така, на думку суду апеляційної інстанції, повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Під час службового розслідування було встановлено, що позивачем не дотримано своїх службових повноважень щодо з`явлення на збір працівників для проведення стройового огляду, які будуть залучатися до виконання службових завдань з відсічі та стримування збройної агресії рф проти України, забезпечення протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на деокупованих територіях України.

Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування, яким встановлено порушення позивачем службової дисципліни.

Аналіз норм чинного законодавства та обставин у справі дає можливість суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що проведення службового розслідування було здійснено у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в його ході виявлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості проступку, а отже у сукупності вказані обставини свідчать про правомірність оскаржуваного наказу, яким позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджуються обставини вчинення позивачем порушення службової дисципліни.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинений дисциплінарний проступок є суттєвим, оскільки він полягає не лише у не виконанні, а і у самоусуненні від виконання службових обов`язків, не виході на службу, неможливості використання позивача на службі в умовах воєнного стану, коли існує нагальна потреба у реалізації правоохоронних функцій, оскільки Міністерство внутрішніх справ України, зокрема в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 245, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі №260/367/24 скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко