Справа № 600/156/24-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/156/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

12 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 №000009063/Ж10/24-13-07-04/ винесене відносно ОСОБА_1 ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області судові витрати, що складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.03.2024 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 №000009063/Ж10/24-13-07-04/ винесене відносно ОСОБА_1 ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заяву адвоката Павалюк Галини Василівни, про стягнення витрат на правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області витрати на правничу допомогу в сумі 340, 00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове - повідомлення рішення по своєму змістово-нормативному наповненню прийняте на підставі не чинних норм Закону, якими не визначається питання відповідальності за виявлене порушення під час проведення фактичної перевірки, що є наслідком протиправності оскаржуваного рішення і його скасування.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Крім того виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Також вказано, що встановлені судом дефекти податкового повідомлення рішення не можуть бути достатньою підставою для визнання протиправним та скасування такого повідомлення рішення.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що в порушення вимог податкового законодавства, наказ на проведення фактичної перевірки не містить:

найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється);

зазначення періоду діяльності, який буде перевірятися;

підстав для проведення фактичної перевірки, які б відповідали п.п.80.2.3, 80.2.7 ПК України.

Крім того позивач не погоджується із рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу та просить суд змінити рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Головного управління ДПС у Чернівецькій області 02.11.2023 за вх. №П/530 надійшла заява громадянки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) від 20.10.2023 року з приводу порушень порядку провадження господарської діяльності з боку організаторів діяльності приватного дитячого садка Vodograykids за адресою м. Чернівці, вул. Воробкевича, 31 А. Зі змісту заяви вбачається, що у приватному дитячому садку Vodograykids невстановлені особи здійснюють підприємницьку діяльність, а саме догляд за дітьми, без належної державної реєстрації в якості суб`єкта господарювання, використовують найману працю інших осіб без належного оформлення трудових відносин, та відповідно без дозвільних документів.

21.11.2023 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято наказ № 1403-п, про проведення фактичної перевірки в приватному дитячому садочку "Водограйкідс" за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. С.Воробкевича, 31-А, з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки, терміном проведення перевірки з 21.11.2023 по 30.11. 2023 тривалістю 10 діб.

На підставі зазначеного вище наказу та направлення на перевірку від 21.11.2023 № 2527, проведено фактичну перевірку в приватному садочку "Водограйкідс", за адресою: вул.Воробкевича, 31-А, м. Чернівці.

За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки від 30.11.2023 №7535/ж5/24-13-07-07/, згідно з висновками якого встановлено порушення, зокрема: ФОП ОСОБА_1 не повідомила про об`єкт оподаткування, який пов`язаний оподаткуванням, контролюючий орган за місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків (20-ОПП).

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 № 000009063/ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , яким застосовано штрафні санкції у сумі 340,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції за встановлене порушення передбачене ст.17 п.17.1, пп.17.1.1 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000.

Зокрема встановлено, про не повідомлення контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

Також судом дослідженні, такі докази як: договір про надання послуг, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_1 , зі змісту яких встановлено, що остання працює у Водограйкідс, здійснює догляд за дітьми.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пункту 75.1.3. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Отже саме по собі виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Наказ ГУ ДПС у Чернівецькій області, що слугував підставою проведення перевірки відповідає вимогам, що передбачені до його змісту абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, зокрема в частині того, що: наказ містить дату видачі, найменування контролюючого органу, адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид, підстави для проведення перевірки, дату початку і тривалість перевірки, тощо, а також підписаний начальником контролюючого органу та скріплений печаткою ГУ ДПС у Чернівецькій області.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Щодо порушення позивачем п.63.3 статті 63 ПК України, в частині не повідомлення контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків про об`єкти через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи акту перевірки встановлено, що позивачем не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП.

Також, згідно договору про надання послуг від 01.08.2023 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 надавала послуги фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 , в сімейному Монтессорі центрі - Водограйкідс, що розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Воробкевича, 31-А.

Нормами статті 63 ПК України законодавець визначив загальні положення щодо обліку платників податків.

Положенням п.63.1 статті 63 ПК України передбачено, що облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вказані умови і мета, окрім іншого, відповідно до норм пункту 63.3 статті 63 ПК України реалізовуються контролюючим органом за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Згідно з пунктом 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до контролюючого органу.

Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №560/3008/19 та врахована судом першої інстанції.

Вказане спростовує доводи позивача про відсутність обов`язку останнього щодо повідомлення контролюючого органу про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, оскільки позивачем надавались послуги (здійснювалась господарська діяльність ) за місцем розташування такого об`єкта.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що в оскаржуваному рішенні вказано про порушення платником податків п.17.1.1. п. 17.1. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (який втратив чинність), що не відповідає висновкам вказаним у акті перевірки, а також і предмету перевірки.

Так, згідно п.17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (в редакції до втрати чинності), - платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. Для фізичних осіб, які займають посади, що підпадають під визначення суб`єктів корупційних діянь відповідно до закону, за неподання або несвоєчасне подання декларації про доходи таких фізичних осіб, отриманих протягом зайняття такої посади, штраф застосовується у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

З огляду на вказане, норми п.17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не врегульовують питання відповідальності за порушення платником податків вимог п.63.3 статті 63 ПК України.

Крім цього Закон України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" втратив чинність 01.01.2011.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постанові віл 25.04.2023 у справі №520/3328/2020, вказує про те, що встановлені судом дефекти податкового повідомлення рішення не можуть бути достатньою підставою для визнання протиправним та скасування такого повідомлення рішення.

Стосовно таких доводів суд зазначає, що у вказаній постанові зазначено про те, що якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є істотними недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Проте у даному випадку зі змісту прийнятого скаржником податкового повідомлення рішення неможливо встановити за порушення якого законодавства застосовано відповідні санкції, оскільки у податковому повідомленні рішенні від 28.12.2023, за результатами проведеної перевірки за період з 08.06.2023 по 30.11.2023 встановлено порушення закону, який втратив чинність у 2011 році.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене не на підставі та не у спосіб, передбачені чинним законодавством, а тому підлягає скасуванню з врахуванням наведених висновків суду.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання правової допомоги з додатками №1 та 2;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- акт наданих послуг від 09.01.2024 до договору про надання правової допомоги від 01.11.2023, стосовно оплати витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. та розрахункова квитанція.

Таким чином позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Судом першої інстанції вірно враховано, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

При цьому в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Проте визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 8000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Судом першої інстанції вірно враховано, що більша частина аргументів, які представник позивача навів в адміністративному позові відхилена судом, а застосована відповідачем санкція не є надмірною, та такою, що могла слугувати для позивача надмірним тягарем.

Відтак сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Крім того, судом все ж таки констатовано факт вчиненого позивачем порушення, однак спірне рішення скасоване з підстав його невідповідності вимогам законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами майнового характеру (340 грн), які заявлені у позовній заяві, а тому розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 340,00 грн., що власне і становить максимальну величину застосованої до позивача санкції.

При цьому колегія суддів звертає увагу позивача, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується із рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу та просить суд змінити рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн., однак позивач не подав апеляційну скаргу, а висловив свою незгоду з рішенням суду першої в частині розподілу судових витрат у відзиві.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області витрати на правничу допомогу в сумі 340,00 грн.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.