Справа № 420/26981/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2024 року

м. Київ

справа №420/26981/23

адміністративне провадження №К/990/41688/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів -Губської О.А., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №420/26981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- стягнути з Держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме грошового забезпечення, та додаткових видів грошового забезпечення визначеного частинами третьою, четвертою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", завданої положеннями пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 7 серпня 2020 року у сумі: 10 823 611, 48 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 30 жовтня 2024 року.

Скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне залишити її без руху.

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду прийнята 28 травня 2024 року. Повний текст складено 29 травня 2024 року. Однак, скаржник направив касаційну скаргу до Верховного Суду 30 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Як на підставу для поновлення цього процесуального строку скаржник зазначає, що вже звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення в межах встановленого статтею 329 КАС України строку, однак ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2024 року його первісну скаргу було повернуто. В подальшому, як зазначає скаржник, наступні його касаційні скарги також були повернуті Верховним Судом ухвалами від 13 серпня 2024 року та від 10 вересня 2024 року.

Проаналізувавши вказані скаржником підстави пропуску строку касаційного оскарження, та зважаючи на звернення вчетверте позивача до Суду із касаційною скаргою у стислі строки, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для його поновлення.

Під час перевірки зазначених матеріалів встановлено, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, Судом установлено, що позивач уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, які ухвалами Верховного Суду від 22 липня 2024 року (№К/990/25051/24), від 13 серпня 2024 року (К/990/29424/24) та від 10 вересня 2024 року (№К/990/33370/24) повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга, майже аналогічного змісту попередньо поданій касаційній скарзі (№К/990/33370/24), щодо якої Верховний Суд постановив ухвалу від 10 вересня 2024 року про її повернення.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 грудня 2023 року у справі № 420/17886/22, від 26 жовтня 2023 року у справі № 160/22209/21, від 18 травня 2023 року у справі № 420/24821/21.

Водночас, Верховним Судом в ухвалах від 22 липня 2024 року, 13 серпня 2024 року та від 10 вересня 2024 року скаржнику вже надавались обґрунтовані пояснення стосовно заявленої ним підстави касаційного оскарження.

Зокрема, Суд вказував, що у справі №420/17886/22 постановою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2022 року скасовано. Справу №420/17886/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто Верховний Суд не формував правових висновків у цій справі.

Також Суд звертав увагу, що у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 160/22209/21, від 18 травня 2023 року у справі № 420/24821/21Верховний Суд зробив висновки про відсутність підстав для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача, який не пройшов атестацію, у спірному періоді у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою №505 та зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, у вигляді неотриманої заробітної плати за період після рішення Конституційного Суду України [у цій справі - після 26 березня 2020 року], не змінює суті спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі щодо оплати праці і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди. У вказаних справах судами у задоволенні позовних вимог відмовлено.

До того ж суд відхиляє аргументи позивача, що подібність наведених скаржником правовідносин підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 11 березня 2024 року у справі №300/2457/19 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду із наведенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у цій ухвалі лише зазначається про те, що у практиці Верховного Суду немає єдиного підходу до розв`язання питання щодо відшкодування шкоди завданої актом, який визнано неконституційним за період дії відповідного Закону до визнання його неконституційним.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, подаючи касаційну скаргу вчетверте, скаржником так і не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанції.

Скаржник не наводить інших прикладів судових рішень, ухвалених після прийняття Верховним Судом вказаних постанов, у яких Верховний Суд по іншому застосовує норми права у подібних правовідносинах.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: 1) касаційної скарги у новій редакції із зазначенням обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень); 2) копії касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

На підставі вищенаведеного та керуючись статями 169, 329, 330, 332 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку, зазначені ОСОБА_1 на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №420/26981/23 і поновити його.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №420/26981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

О.А. Губська

А.В. Жук,

Судді Верховного Суду