Справа № 440/8207/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 р.Справа № 440/8207/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2024, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/8207/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якій просив:

стягнути з відповідача на користь позивача 22 993 грн 63 коп, передбаченого частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України відшкодування за 31 день затримки з вини відповідача розрахунку при звільненні з військової служби 07.05.2024 з дня звільнення по день виплати відповідачем позивачу 07.06.2024, нарахованих відповідачем належних позивачу (звільненому) сум, про розміри яких між сторонами не було спору, а саме:

окладу за військовим званням до 07 травня 2024 року в сумі 167 грн 10 коп;

посадового окладу до 07 травня 2024 року в сумі 575 грн 81 коп;

надбавки за вислугу років до 07 травня 2024 року в сумі 222 грн 87 коп;

надбавки за особливості проходження військової служби до 07 травня 2024 року - у розмірі 627 грн 75 коп;

щомісячної премії до 07 травня 2024 року в сумі - 3264 грн 82 коп; компенсації невикористаної відпустки в сумі 48768 грн 24 коп;

матеріальної допомоги за 2024 рік для вирішення соціально - побутових питань;

одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби в сумі 22376 грн 17 коп.

06.08.2024 позивачем подано заяв про уточнення ціни позову і суми, що стягується, а саме просив стягнути з відповідача 23 343,62 грн.

07.08.2024 позивач звернувся з заявою про зміну предмету позову, оскільки вважав, що існує більш ефективний та належний спосіб судового захисту. Позивач стверджує, що в першу чергу необхідно оскаржити виключення відповідачем 07.05.2024 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивача без його згоди до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Скасування виключення відповідачем 07.05.2024 у із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивача, означатиме, що він вважатиметься включеним до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і після 07.05.2024 й до часу доки у встановленому порядку, тобто лише після проведення з позивачем усіх необхідних розрахунків, військова частина не виключить позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . При цьому весь час з 08.05.2024 по день, коли відповідач у встановленому порядку після проведення з позивачем усіх необхідних розрахунків не виключить позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач вважатиметься таким, що перебуває у вимушеному прогулі, який підлягає оплаті у розмірі середньоденного заробітку позивача за кожен календарний день вимушеного прогулу з вини відповідача.

Також позивач у заяві просив викласти прохальну частину позову в такій редакції: «стягнути з відповідача на користь позивача 23 343 грн 62 коп середнього заробітку за 31 календарний день його перебування у вимушеному прогулі з вини відповідача з 08 травня 2024 року по день виплати відповідачем позивачу 07.06.2024 (включно), нарахованих відповідачем належних позивачу (звільненому) сум, про розміри яких між сторонами не було спору».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року відмовлено у прийнятті та повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 , від 07.08.2024 про зміну предмету позову у справі №440/741/24 за позовом ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про стягнення нарахованих сум.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу від 11 вересня 2024 року та ухвалити постанову про прийняття до розгляду заяви позивача від 07.08.2024 про зміну предмета позову у справі № 440/8207/24.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що зміна прохальної частини позову фактично полягає у зміні статусу стягуваних грошових коштів, а зміна предмета позову вмотивована тим, що відповідач не мав права виключати позивача, без його згоди, зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про у заяві про зміну предмету позову фактично відсутня зміна предмету позову, оскільки спірні правовідносини не змінилися.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України)

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті та повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , від 07.08.2024 про зміну предмету позову у справі №440/741/24, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про зміну предмету позову фактично відсутня зміна предмету позову, бо спірні правовідносини - ті ж. Зміна правової оцінки обставин позивачем - не є зміною предмету позову.

Надаючи оцінку цьому процесуальному рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зміст статті 160 КАС України передбачає, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

За змістом статті 160 КАС України предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Позивач розпоряджається своїми правами відносно предмета спору, підстав позову та розміру позовних вимог на власний розсуд, але це право обмежене певними стадійними вимогами.

Отже, наведені норми процесуального закону обмежують право позивача змінювати одночасно предмет та підстави позову.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в низці постанов Верховного Суду, зокрема від 30.11.2018 у справі №806/1723/17.

Згідно з частиною першою ст. 47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У свою чергу, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Ними будуть: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, тобто ті, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру і на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Визначаючи підстави позову, як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Процесуальний кодекс передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову, однак одночасна зміна предмету позову та підстав позову законом заборонена.

При одночасній зміні предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю вже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

У контексті викладеного, суд зазначає, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/19197/16, від 31.07.2020 у справі №826/11947/18.

Колегія суддів, дослідивши зміст заяви позивача про зміну предмета позову від 07.08.2024 дійшла висновку, що позивач фактично одночасно просить як про зміну підстав позову так і про зміну предмету позову, що як випливає із зазначеного вище, є неприпустимим.

При цьому, колегія суддів вказує на хибність висновків суду першої інстанції про відсутність зміни предмету позову, оскільки позивач у заяві про зміну предмету позову жадав одночасно змінити як підстави позову та і предмет позову.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 3-4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, одночасно ухвалу суду першої інстанції належить змінити виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, оскільки її висновки не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 167, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року по справі №440/8207/24 про відмову у прийнятті та поверненні без розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.08.2024 про зміну предмету позову у справі №440/8207/24 - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 11.11.2024.