Справа № 200/6672/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року Справа№200/6672/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ, відповідач), в якому просить: - визнати протиправними і скасувати рішення від 26.04.2024 № 80 про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати з урахування висновків суду у справі і призначити з 25.05.2023 пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з зарахуванням: періодів з 20.09.2004 по 25.02.2005, з 25.02.2005 по 25.10.2005, з 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022; з 01.06.2022 по 03.05.2023 - до пільгового стажу за списком № 2; періоду з 31.03.2023 по 25.05.2023 - до загального та пільгового стажу за списком № 2, з урахуванням перетину періодів.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії. При цьому, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі №500/5073/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було повторно розглянуто заяву позивача від 25.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та прийнято рішення №80 від 26.04.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Посилається на те, що страховий стаж позивачки 31 рік 11 місяців, пільговий стаж відповідно до статті 13 Закону України №1788- XII «Про пенсійне забезпечення» становить - 2 роки 7 місяців 22 дні. До пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 : з 26.07.2004 по 09.08.2012, з 01.03.2022 по 04.03.2022, з 01.06.2022 по 03.05.2023, оскільки пільгова довідка згідно додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 та матеріали проведеної атестації робочих місць не надано; період роботи з 11.10.2016 по 27.02.2017, у зв`язку із перервою у проведенні чергової атестації робочих місць. Зазначає, що за результатами повторного розгляду заяви від 25.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VII, тобто з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 право на призначення пенсії відсутнє, так як пільговий стаж позивачки станом на 01.04.2015 становить менше за необхідний (02 роки 07 місяців 22 дні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Ухвалою суду від 3 жовтня 2024 року виправлено описки, допущені в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 200/6672/24.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення виявлених недоліків шляхом подання до Донецького окружного адміністративного суду: належним чином засвідченої копії пільгової довідки роботодавця № 88 від 25.06.2023.

Ухвалою суду від 15 листопада 2024 року продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 18.07.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 500/5073/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах №80 від 02.06.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах, прийнявши відповідне рішення з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2024 про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ прийняло оскаржуване рішення від 26.04.2024 № 80 про відмову в призначенні пенсії.

Указаним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пенсії, так як пільговий стаж заявниці станом на 01.04.2015 становить менше за необхідний (02 роки 07 місяців 22 дні). Зазначено, що ОСОБА_1 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою на призначення пенсії за віком на пільгових умовах 25.05.2023. Вік заявниці 51 рік. Зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. До пільгового стажу не враховано періоди роботи відповідно до записів трудової серії НОМЕР_1 з 26.07.2004 по 09.08.2012, з 01.03.2022 по 04.03.2022, з 01.06.2022 по 03.05.2023 оскільки пільгова довідка згідно додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 та матеріали проведеної атестації робочих місць не надано; період роботи з 11.10.2016 по 27.02.2017 у зв`язку із перервою у проведенні чергової атестації робочих місць. Страховий стаж особи становить 31 рік 11 місяців 00 днів. Пільговий стаж роботи за Списком №2 із урахуванням норм статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - становить 2 роки 7 місяців 22 дні (по 31.03.2015). Пільговий стаж роботи за Списком №2 із урахуванням норм пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - становить з 10.08.2012 по 10.10.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2022 - становить 9 років 2 місяці 1 день. Роз`яснено, що за результатами повторного розгляду заяви від 25.05.2023 про призначення пенсії за віком па пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, шо діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 2213-7111, тобто з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 право на призначення пенсії відсутнє, так як пільговий стаж заявниці станом на 01.04.2015 становить менте за необхідний (2 роки 7 місяців 22 дні).

Позивачкою до суду надана копія трудової книжки НОМЕР_1 , в якій наявні записи: № 15 щодо направлення позивачки 20.09.2004 на курсове навчання з відривом від виробництва в УКК м. Селидове за професією машиніст підіймальних машин в СП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Седидіввугілля»; № 16 від 04.01.2005 щодо практики за професією в СП «Шахта 1-3 «Новогродівська»; № 17 щодо переведення позивачки 04.01.2005 учнем машиніста підіймальних машин на поверхні шахт в електромеханічному відділі на період практики в СП «Шахта 1-3 «Новогродівська»; № 18- від 25.02.2005 щодо переведення позивачки на посаду машиніста підіймальних машин на поверхні шахт в електромеханічному відділі (стажування) в СП «Шахта 1-3 «Новогродівська»; № 20 від 25.10.2005 щодо переведення позивачки учнем моториста вентиляційного устаткування в електромеханічний відділ; №№ 25-29 щодо роботи позивача у період з 18.10.2012 по 04.03.2022 на посаді машиніста підіймальних машин на поверхні шахт в СП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Седидіввугілля»; № 30 щодо прийняття позивача 01.06.2022 на посаду машиніста підіймальних машин на поверхні шахт в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська».

У довідці ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» № 88 від 25.06.2023 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній зазначено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» і за період з 30.09.2022 по «теперішній час» виконувала гірничі з видобутку вугілля на посаді машиніст підіймальних машин на поверхні, що передбачено Списком 2 розділ 1. Період з 30.09.2022 по 25.06.2023 (0 рокі 8 місяців 24 дні).

Також до суду надані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форма ОК-5 щодо позивача за період з 2003 року по червень 2024 року, з яких випливає, що у спірному періоді з 31.03.2023 до 25.05.2023 позивачки працювала ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» та їй нараховувалася заробітна плата, але єдиний внесок не сплачувався.

З наданої позивачкою форми РС-право установлено, що період з 20.09.2004 по 25.02.2005, з 25.02.2005 по 25.10.2005, з 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022, з 01.06.2022 по 03.05.2023 і з 31.03.2023 по 25.05.2023 не зараховано до пільгового стажу позивачки, період з 01.04.2023 по 25.05.2023 не зарахований до страхового стажу. Страховий стаж позивачки всього складає 35 років 2 місяці 7 днів. У тому числі стаж, що дає право на зниження ПВ: робота за списком №2 складає 9 років 2 місяці 1 день.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови в призначенні пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Позивачка у періоди з 31.03.2023 по 25.05.2023 працювала в ДП «Селидіввугілля», але внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачка позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємстві.

До страхового стажу позивачки зараховано 31.03.2023.

Позивачка не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду з 01.04.2023 до 25.05.2023 до страхового, а також не врахування наявних відомостей про його заробітну плату, за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність неврахування спірного періоду 01.04.2023 по 25.05.2023 до страхового стажу під час розгляду заяви позивачки про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 44 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV установлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а зазначила, що «особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.»

Також надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Між тим записи у трудовій книжці підтверджують пільговий характер роботи позивача в спірні періоди за Списком № 2, що надає право на включення цих спірних періодів до спеціального трудового стажу.

Наведе відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17(2-а/208/105/17).

Довідка ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» № 88 від 25.06.2023 (за період з 30.09.2022 по 25.05.2023) і трудова книжка позивачки підтверджують пільговий характер роботи позивачки в спірні періоди з 25.02.2005 по 25.10.2005, 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022; з 01.06.2022 по 25.05.2023.

Суд також звертає увагу на те, що спірні періоди спеціального стажу (3П3013Б1) з з 25.02.2005 по 25.10.2005, 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022; з 01.06.2022 по 25.05.2023 підтверджуються наданими Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форма ОК-5.

Тому відповідачем протиправно не враховані указані періоди спеціального стажу позивачки під час вирішення питання про призначення їй пенсії.

Водночас до суду не надано жодних доказів про пільговий характер роботи (спеціальний стаж) позивачки за період з 20.09.2004 до 24.02.2005 (включно), а саме за час: - курсове навчання з відривом від виробництва; - практики за професією; робота з 04.01.2005 учнем машиніста підіймальних машин на поверхні шахт в електромеханічному відділі на період практики.

У трудовій книжці відсутні відомості, що підтверджують пільговий характер роботи позивачки в спірні періоди з 20.09.2004 до 24.02.2005 (включно).

Окремо щодо періоду з 04.01.2005 до 24.02.2005 (включно) суд зазначає, що посада учня машиніста підіймальних машин відсутня у Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

Крім того, суд зазначає, що в наданих Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про спеціальний стаж позивачки у 2004 році, а за 2005 рік їй зараховано 10 місяців 7 днів спеціального стажу, зокрема 3 місяці 7 днів спеціального стажу за перші п`ять місяців 2005 року. Отже, у цій частині відомості з форми ОК-5 не підтверджують спеціальний стаж позивачки за певний час у періоді з 20.09.2004 до 24.02.2005 (включно).

У позові позивачка посилається на те, що вона проходила теоретичне навчання з 20.09.2004 по 25.02.2005.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт "д" частини третьої цієї статті).

Проте суд зазначає, що наведене має відношення до загального стажу роботи, а не до спеціального стажу, тому відсутні підстави для застосування указаного законодавчого припису до спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Водночас ст. 16 указаного Закону передбачені документи про професійну (професійно-технічну) освіту, які видаються за наслідками закінчення навчання.

До суду не надано документів про професійну (професійно-технічну) освіту позивачки.

Тому відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем протиправно не враховано період 20.09.2004 до 24.02.2005 (включно) до пільгового стажу позивачки.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Велика Палата в постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 зазначила, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

На момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії вона досягла 50 років, її пільговий стаж за Списком № 2 становив більше 10 років (з урахуванням спірного в цій справі стажу з 25.02.2005 по 25.10.2005, з 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022, з 01.06.2022 по 25.05.2025), а її страховий стаж становив більше 35 років, тому вона набула право на пенсію згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20.

Отже, для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію мають бути задоволенні.

Отже, оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, на думку суду, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача його позов підлягає задоволенню в повному обсязі, у тому числі щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Правильність застосування наведеного способу захисту порушеного права позивача підтверджується практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а і в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.

Суд звертає увагу на те, що в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20 Верховний суд задовольнив позовні вимоги шляхом: «Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12 серпня 2020 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення часткового позовних вимог.

Відповідно до квитанції № 23 від 18.09.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позову в загальному розмірі 1211,20 грн.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 605,60 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ідентифікаційний код: 14035769; 46001, Тернопіль, Майдан Волі, буд. 3) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.04.2024 № 80 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 25.05.2023 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із зарахуванням: періодів з 25.02.2005 по 25.10.2005, з 11.10.2016 по 27.02.2017, з 01.03.2022 по 04.03.2022; з 01.06.2022 по 25.05.2023 - до пільгового стажу за списком № 2, а також періоду з 31.03.2023 по 25.05.2023 - до загального стажу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області суму судових витрат у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Повне рішення суду складене 15 листопада 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков