Справа № 520/28007/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

11.11.2024 р. справа №520/28007/24 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, Центр)
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.07.2024 №ФХ-123795 станом на 01.01.2022, починаючи з 01.02.2022; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.07.2024 №ФХ-123795 станом на 01.01.2022, починаючи з 01.02.2022; 3) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.07.2024 №ФХ-123795 станом на 01.01.2023, починаючи з 01.02.2023; 4) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.07.2024 №ФХ-123795 станом на 01.01.2023, починаючи з 01.02.2023.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія обчислена правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, дослідивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник проходив публічну службу в лавах Збройних Сил України, отримує від ГУ ПФУ в Харківській області пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024р. у справі №520/2118/24 було визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зазначення в довідці про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 22.09.2023 № ФХ-123795 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/269 від 14.01.2022, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2022. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 відповідно до вимог положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/269 від 14.01.2022, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2022. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зазначення в довідці про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 22.09.2023 № ФХ-123795/1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії) відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 2683/з від 01.02.2023, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 відповідно до вимог положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 2683/з від 01.02.2023, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023.

29.07.2024р. компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2022р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 6.150,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 1.790,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (45%) - 3.573,00грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (65%) - 7.483,45 грн., 5) премія (41%) - 2.521,50 грн., а загалом - 21.517,95 грн. (довідка від 29.07.2024р. №ФХ-123795).

29.07.2024р. компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2023р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 6.660,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 1.930,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (45%) - 3.865,50грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (65%) - 8.096,08 грн., 5) премія (140%) - 9.324,00 грн., а загалом - 29.875,58 грн. (довідка від 29.07.2024р. №ФХ-123795).

Заявником через представника перед органом публічної адміністрації було порушено питання про перерахунок власної пенсії у зв`язку із збільшення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця.

За згаданим зверненням листом від 21.08.2024р. №2000-0203-8/149206 пенсійним органом було вчинено відмову.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення нового розміру пенсії, заявник ініціював даний спір.

Суд знаходить, що ключовими питаннями для правильного вирішення по суті даного спору є відповідь на те: 1) яку норму закону слід застосувати до спірних правовідносин, а саме: абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" чи ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік"; 2) яку норму закону слід застосувати до спірних правовідносин, а саме: абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" чи ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік"; 3) чи може бути обчислене під час дії правового режиму воєнного стану та відбиття збройної агресії ворога проти України у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 грошове забезпечення підставою для проведення перерахунку у порядку ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" розміру раніше призначених пенсій особам, які у минулому проходили публічну службу в інших умовах.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1799-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

У силу дії бланкетної норми ст.4 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України №2262-ХІІ).

Отже, порядок соціального захисту у формі пенсійного забезпечення військовослужбовців, звільнених зі служби у відставку, унормовано, насамперед, приписами Закону України №2262-XII.

Водночас із цим, оскільки за приписами ч.1 ст.11 Закону України №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів, то суд вважає, що застосування положень Закону України №2262-ХІІ не повинно порушувати окреслених у ст.7 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Суд відмічає, положеннями Закону України №2262-ХІІ запроваджено дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 Закону України №2262-ХІІ - у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 Закону України №2262-ХІІ - у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

При цьому, ст.43 Закону України №2262-ХІІ визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані саме особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю).

Натомість, ст.63 Закону №2262-ХІІ визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю).

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення.

Також і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 16.04.2024р. у справі №240/1996/23 аналіз положень ст.ст.43, 63 Закону України №2262-ХІІ засвідчує, що при перерахунку пенсії на підставі ч.3 ст.63 Закону України №2262-ХІІ враховуються лише ті додаткові види грошового забезпечення у межах переліків, які на момент здійснення такого перерахунку виплачуються особам, котрі працюють на аналогічних посадах. Водночас, перелік додаткових видів грошового забезпечення саме для обрахунку пенсії при її призначенні відповідно до ст.43 Закону України №2262-ХІІ законодавством не обмежується.

З огляду на викладені вище міркування, суд не знаходить жодних підстав для одночасного поєднання цих процедур (обчислення розміру пенсії під час призначення вперше та обчислення розміру пенсії під час перерахунку у зв"язку із зростанням поточного грошового забезпечення) за будь-якими компонентами (за винятком визначення загальної структури грошового забезпечення як бази обчислення розміру пенсії), адже збереження структури та розмірів власного грошового забезпечення, котре майбутній пенсіонер отримував під час служби та приєднання до цієї величини оплати праці (служби) нових виплат, проведених на користь третьої сторонньої особи - діючого публічного службовця, котрий обіймає ту ж саму або аналогічну штатну посаду, із невідворотною неминучістю призводить до обчислення пенсії із використанням штучно створеного (тобто взагалі не існуючого в умовах фактичної дійсності) арифметичного показника розміру оплати праці (служби) конкретного учасника суспільних відносин, що є порушенням запровадженого ст.8 Конституції України верховенства права в частині таких невід"ємних складових як справедливість та юридична визначеність.

Суд вважає, що слушність саме такого тлумачення змісту ст.63 Закону України №2262-ХІІ в частині правової природи перерахунку пенсії є відсутність як у нормах Закону України №2262-ХІІ, так і у нормах суміжного законодавства правових підстав для обчислення пенсії з суми "умовно" підвищеного грошового забезпечення, котра фактично не отримується конкретним діючим публічним службовцем.

При цьому, за змістом ст.63 Закону України №2262-ХІІ право громадянина на проведення перерахунку (тобто обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії) пов`язано з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців (як у формі зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, так і у формі введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення).

Відтак, згідно з ч.2 ст.73 КАС України до предмету доказування у такому спорі входять обставини розміру грошового забезпечення конкретного діючого публічного службовця відповідної категорії, обчисленого у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 та реально отриманого станом на конкретну календарну дату.

Суд відмічає, що відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суспільні відносини з винагороди за працю військовослужбовця додатково деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Положеннями цієї статті передбачено виплату грошового забезпечення саме військовослужбовцю.

Станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. чоловік заявника не мав правового статусу атестованого спеціальним званням військовослужбовця Збройних Сил України, суб`єктивного права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця станом на указані календарні дати не існувало, грошового забезпечення у якості атестованого спеціальним званням військовослужбовця Збройних Сил України чоловік заявника не отримував.

Також суд зазначає, що на подальший розвиток положень ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відносини з приводу виплати грошового забезпечення військовослужбовцям були деталізовані нормами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (01.01.2008р.-28.02.2018р.) та постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (01.03.2018р.-до теперішнього часу) і приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) було передано законодавцем у відання Уряду України і урегульовано у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45).

Суд повторює, що за змістом ч.3 ст.51 та ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ правовою підставою для перерахунку пенсії є виключно подія підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців (зростання розміру виду грошового забезпечення чи введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд відмічає, що з 01.01.2008р. розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

30.08.2017р. з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців КМУ було прийнято постанову №704 (далі за текстом - постанова КМУ №704).

Згідно з п.10 постанови КМУ №704 згадане нормативне рішення набирало чинності з 01.01.2018р.

Пунктом 4 постанови КМУ №704 у первісній редакції було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, у нормах постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 Урядом України було запроваджено одночасно дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 були внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.

Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ від 30.08.2017р. №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

Отже, станом на 01.01.2018р. подія підвищення грошового забезпечення військовослужбовців не настала.

Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього підзаконного нормативного акту Уряду України було перенесено на 01.03.2018р.

Отже, подія підвищення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 настала - 01.03.2018р.

При цьому, станом на 01.03.2018р. п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 01.03.2018р. Урядом України у нормах постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р.

Пункт 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.

З 29.01.2020р. була відновлені юридична дія п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, з 29.01.2020р. знов почало діяти запроваджене за рішенням КМУ правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Однак, станом на 29.01.2020р. п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 містив бланкетну норму права і не визначав конкретної величини прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.03.2018р., бо ця величина мала лише одне арифметичне значення.

Згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Разом із тим суд зауважує, що з 29.01.2020р. була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.).

Звідси слідує, що 29.01.2020р. настала подія "умовного" підвищення розміру винагороди за службу діючого військовослужбовця за видами грошового забезпечення: оклад за посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень - органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020р., а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що згідно з ст.7 Закону України від 07.12.2017р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 01.01.2018р. було запроваджено прожитковий мінімум для працездатних осіб у - "1.762,00грн.".

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020р. також було запроваджено єдину величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у - "2.102,00грн.".

Отже, станом на 29.01.2020р. діяла єдина величина прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн.".

При цьому суд відзначає, що у положеннях постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 усі без виключення суб`єкти владних повноважень віднесені законодавцем до правової категорії - "державний орган", а відтак, усіх осіб, грошове забезпечення яких обчислюється у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, також належить віднести саме до правової категорії - "працівник державного органу".

Згідно з ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.270,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Оскільки за викладеними вище міркуваннями військовослужбовці були віднесені законодавцем до правової категорії - "працівник державного органу", то відсутні правові підстави для використання під час обчислення грошового забезпечення військовослужбовця з 01.01.2020р. будь-якої величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінної від - "2.102,00грн.", бо окремого рішення про протилежне КМУ не приймалось, а норми п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 не містять положень, які б давали підстав для висновку про необхідність використання при оплаті праці військовослужбовця саме величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, а не величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, конкретно призначеної для обчислення грошового забезпечення працівника державного органу.

Тому положення абз.4 ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021р. в частині запровадження величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.270,00грн." слід кваліфікувати у якості загальної норми права, а положення абз.6 ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021р. в частині запровадження величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб та спеціальну величину у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, слід кваліфікувати у якості спеціальної норми права.

Оскільки оплата праці військовослужбовців регулюється спеціальним законом - ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у розумінні норми постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 військовослужбовці належать до правової категорії - "працівник державного органу", то для обчислення розміру посадового окладу військовослужбовця станом на 01.01.2021р. не може використовуватись інший показник значення прожиткового мінімуму для працездатної особи, окрім - "2.102,00грн.".

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21 та постанови Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі №120/8603/21-а, позаяк норми п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 за характером приписів (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) були бланкетними нормами права, а тому повинні однаково тлумачитись та застосовуватись як відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, так і відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

До того саме таке тлумачення відповідає дійсному змісту норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, де усі суб"єкти владних повноважень пойменовані законодавцем у якості державних органів.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.481,00грн." (абз.4 ст.7) та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." (абз.6 ст.7) для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Отже, на відносини з оплати праці інших працівників державних органів поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", унаслідок чого підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.".

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2023р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.684,00грн." (абз.4 ст.7) та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." (абз.6 ст.7) для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція із здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Отже, на відносини з оплати праці інших працівників державних органів поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", унаслідок чого підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.".

Статтею 7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2024р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "3.028,00грн." (абз.4 ст.7) та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." (абз.6 ст.7) для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Отже, на відносини з оплати праці інших працівників державних органів поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", унаслідок чого підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.".

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що під час регламентування правових відносин з приводу оплати праці публічних службовців з 01.01.2020р. законодавець незмінно та послідовно застосовує сталий підхід, за яким підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.", за виключенням спеціально обумовлених застережень, зокрема, стосовно випадків оплати праці працівників Національного агентства з питань запобігання корупції та працівників Національного антикорупційного бюро України.

Оскільки станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. діючий атестований званням будь-який публічний службовець не набув права на підвищення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 в частині зростання таких видів грошового забезпечення як: оклад за посадою, оклад за званням, надбавка за вислугу років, то відповідно і заявник не має права на перерахунок розміру раніше вже призначеної пенсії за цією подією.

Так як згідно із законом приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична (тобто реальна) зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій діючих публічних службовців (рівно як і введення у дію нового виду грошового забезпечення), проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення, а така подія у спірних правовідносинах відсутня через сталість показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 у цілях обчислення розміру окладу за посадою та окладу за званням (1.762,00грн.), то відсутні підстави як для видачі довідки про неіснуюче (непризначене, необчислене, ненараховане, невиплачене) у дійсності грошове забезпечення публічного службовця станом на 01.01.2020р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.102,00грн.), 01.01.2021р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.270,00грн.), 01.01.2022р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.481,00грн.), 01.01.2023р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.684,00грн.), так і для вчинення терорганом системи ПФУ управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії з 01.02.2020р, 01.02.2021р., 01.02.2022р, 01.02.2023р. на підставі довідки про неіснуюче у дійсності поточне грошове забезпечення діючого публічного службовця.

Тому сама по собі складена відносно заявника довідка про грошове забезпечення, де містяться виключно умовні обчислення в частині окладу за посадою (який не одержується діючим військовослужбовцем Збройних Сил України) без факту реального підвищення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця не є визначеною законом підставою для проведення перерахунку (обчислення нового розміру) пенсії заявника.

Суд відзначає, що у спірних правовідносинах заявник прагне до перерахунку пенсії на підставі довідки про підвищене грошове забезпечення діючого військовослужбовця станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р., обчислене із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року.

Проте суд зважає, що згідно з п.5 Порядку №45 до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 та після втрати п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 (29.01.2020р. як з моменту набрання законної сили судовими рішеннями по справі №826/5463/18) для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання "заслужений" чи "народний", службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок; інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію; щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах "С", у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром "Байконур", якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 р. для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства. Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються.

Отже, у силу спеціального застереження п.5 Порядку №45 і розмір окладу за посадою, і розмір окладу за військовим (спеціальним) званням, і розмір відсоткової надбавки за вислугу років підлягають визначенню або за рішенням Кабінету Міністрів України, або за рішенням керівника державного органу (тобто кошторисами державного органу чи штатним розписом державного органу).

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів існування саме рішень КМУ або рішень керівника державного органу (у формі штатного розпису державного органу або кошторису державного органу) про обчислення станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. окладу за посадою, окладу за званням, відсоткової надбавки за вислугу років із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінного від значення - "2.481,00 грн" та "2.684,00грн." відповідно.

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на суб"єкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.

Водночас із цим, за змістом правових позицій постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що змістом п.2 постанови КМУ від 12.05.2023р. №481 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відтак, п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 12.05.2023р. №481 підтверджений факт незмінності правила обчислення грошового забезпечення із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму у розмірі - "1.762,00грн.".

Наведена обставина неспростовно засвідчує, що у спірних правовідносинах відсутня подія прийняття Урядом України як єдиним компетентним суб"єктом права з даного питання у період часу з 29.01.2020р. - календарна дата звернення заявника до суду постанови КМУ з приводу збільшення розмірів посадових окладів та окладів за званнями у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 за рахунок обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи понад - "1.762,00грн.".

Тому у силу дії відповідного рішення Уряду України нормативного характеру усі суб"єкти владних повноважень були зобов"язані призначати, обчислювати, нараховувати та виплачувати реальне (фактичне) грошове забезпечення діючих публічних службовців за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 із використанням показника прожиткового мінімуму працездатної особи у "1.762грн.".

Окремо суд зважає, що у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 та у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 констатовано, що 20.02.2014р. була розпочата агресія Російської Федерації проти України, яка набула повномасштабного характеру з 24.02.2022р.

Суд вважає, що подія фактичного підвищення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця, котра за приписами ст.63 Закону України №2662-ХІІ та п.5 Порядку №45 визначена у якості підстави для проведення перерахунку (обчислення нового розміру) раніше вже призначених пенсій охоплює виключно випадки аналогічних (ідентичних) або принаймні хоча б розумно співставних умов виконання роботи (завдань служби) пенсіонером як колишнім публічним службовцем та діючим публічним службовцем.

Між тим, у спірних правовідносинах заявник прагне до примусового спонукання суб`єктів владних повноважень обчислити розмір власної пенсії, зокрема за 2022рік та за 2023 рік, із грошового забезпечення діючого військовослужбовця (особи рядового і начальницького складу), котрі з 24.02.2022р. особисто безпосередньо та безперервно під час дії правового режиму воєнного стану виконує обов`язок за ст.ст.17 і 65 Конституції України із захисту суверенітету України та збереження територіальної цілісності України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що заявник у минулому проходив публічну службу під час дії правового режиму воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях із протидії збройній агресії ворога проти держави Україна, то суд не знаходить підстав для визнання наявним у заявника права (легітимного інтересу) у перерахунку, зокрема з 01.02.2022р. та з 01.02.2023р., розміру раніше призначеної пенсії із використанням структури та розмірів грошового забезпечення діючого публічного службовця.

Також окремо суд зважає, що у силу застереження п.5 Порядку №45 у редакції до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 і розмір окладу за посадою, і розмір окладу за військовим (спеціальним) званням, і розмір відсоткової надбавки за вислугу років підлягають визначенню або за рішенням Кабінету Міністрів України, або за рішенням керівника державного органу (тобто кошторисами державного органу чи штатним розписом державного органу).

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів існування саме рішень КМУ або рішень керівника державного органу (у формі штатного розпису державного органу або кошторису державного органу) про обчислення станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років із використанням будь-якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінного від значення - "1.762,00грн.".

Відповідаючи на раніше сформульоване питання з приводу розв`язання колізії між абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та між ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", між абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та між ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", суд зважає, що згідно з ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

Відповідно до ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

З наведених норм закону слідує, що "умовне підвищення" заробітної плати (грошового забезпечення) усіх категорій робітників, оплата праці яких здійснюється за рахунок бюджетних коштів, шляхом застосування актуального показника прожиткового мінімуму станом на 01 січня кожного календарного року понад арифметичну величину - "1.762,00грн.", а не того показника прожиткового мінімуму, який був визначений рішенням Кабінету Міністрів України (у даному випадку - 1.762,00грн. за п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704) прямо суперечить ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" і базовим засадам державної політики у сфері оплати праці працівників бюджетної сфери.

Отже, положення спеціальних норм права, а саме - ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" виключають підставність обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2022р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатної особи згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у розмірі - "2.481,00грн.", виключають підставність обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2023р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатної особи згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у розмірі - "2.684,00грн.", виключають підставність обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2024р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатної особи згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у розмірі - "3.028,00грн.".

Відтак, з огляду на викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що належною спеціальною нормою права відносно спірних правовідносин в даній частині є положення ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Розглядаючи справу, суд зважає, що визначеними ч.ч.2-4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (в інтерпретації правових висновків постанов Верховного Суду від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2020р.), від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 19.09.2023р. по справі №160/15756/21 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 04.04.2023р. по справі №120/5264/22, від 06.11.2023р. по справі №300/1947/22, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2022р.), від 12.03.2024р. по справі №300/1772/23 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2023р.), від 28.03.2024р. у справі №160/3235/23, від 02.04.2024р. у справі №340/608/23) правилами обчислення грошового забезпечення слід використовувати показник "загального" прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня кожного календарного року (а саме: станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн."; станом на 01.01.2021р. - "2.270,00грн."; станом на 01.01.2022р. - "2.481,00грн."; станом на 01.01.2023р. - "2.684,00грн.").

При цьому, правових висновків Верховного Суду з приводу застосування ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", де викладено ідентичне за змістом загальне правило про те, що для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті, окружним адміністративним судом наразі не виявлено.

Вирішуючи спір за епізодом розміру премії як виду грошового забезпечення у цілях перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії (у випадку заявника станом на 01.01.2023р. - 140%), суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно з ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ та п.1 Порядку №45 підставою для перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії є подія реального (тобто фактичного, а не уявного чи удаваного) зростання поточного грошового забезпечення діючого публічного службовця за рахунок або збільшення будь-якого постійного та регулярного виду грошового забезпечення, або введення для нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ст.ст.2, 15 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР "Про оплату праці" премія як структурний елемент оплати праці може мати як правову природу і характер виплати загального характеру (тобто заходу заохочення як матеріального стимулу невизначеному колу осіб за рішенням Кабінету Міністрів України (або уповноваженого Урядом України суб"єкта права), так і правову природу і характер виплати індивідуального / персонального характеру (тобто заходу заохочення конкретного працівника як результату трудової (службової) діяльності за конкретний проміжок часу).

Згідно з п.2 Розділу ХVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Суд відзначає, що середній розмір надбавок та премій у розумінні п.5 Порядку №45 одночасно проявляється у показнику відсоткового значення відповідного платежу та у показнику арифметичного значення відповідного платежу у грошовому виразі.

Згідно з п.1 Розділу ІІ Порядку №260 посадові оклади у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 обчислюються усіма суб"єктами владних повноважень у межах доведених бюджетних асигнувань, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.760,00грн.".

Згідно з п.1 Розділу ІІІ Порядку №260 оклади на званням у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 обчислюються усіма суб"єктами владних повноважень у межах доведених бюджетних асигнувань, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Згідно з п.1 Розділу ІV Порядку №260 надбавка за вислугу років обчислюється усіма суб"єктами владних повноважень у межах доведених бюджетних асигнувань у розмірі певного відсотка від посадового окладу, обчисленого із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Згідно з п.1 Розділу VІ Порядку №260 надбавка за особливості проходження служби обчислюється усіма суб"єктами владних повноважень у межах доведених бюджетних асигнувань у розмірі певного відсотка від посадового окладу, окладу за званням та надбавки за вислугу років, обчислених із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Згідно з нормами Розділу ХVІ Порядку №260 премія обчислюється усіма суб"єктами владних повноважень у межах доведених бюджетних асигнувань у розмірі певного відсотка від посадового окладу, обчисленого із використанням показника прожиткового мінімуму - "1.762,00грн.".

Відтак, і розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як надбавка за особливості проходження служби та розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як премія за окремими розпорядчими актами Міністра оборони України від 14.01.2022р. №248/269, від 04.03.2022р. №248/1210, від 01.02.2023р. №2683/з, від 16.01.2024р. №183/уд обумовлений виключно тим, що в алгоритмі розрахунків повинен використовуватись показник прожиткового мінімуму для працездатної особи для працездатної особи - "1.762,00грн.".

У разі використання під час застосування норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 показника прожиткового мінімуму для працездатної особи для працездатної особи понад - "1.762,00грн." і розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як надбавка за особливості проходження служби, і розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як премія у силу приписів ст.7 Бюджетного кодексу України явно та очевидно мали б менше арифметичне значення, ніж визначені окремими розпорядчими актами Міністра оборони України від 14.01.2022р. №248/269, від 04.03.2022р. №248/1210, від 01.02.2023р. №2683/з, від 16.01.2024р. №183/уд.

Матеріали справи не містять доказів введення Міністерством оборони України в окремих розпорядчих актах Міністра оборони України від 14.01.2022р. №248/269, від 04.03.2022р. №248/1210, від 01.02.2023р. №2683/з, від 16.01.2024р. №183/уд розмірів відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як надбавка за особливості проходження служби і розмірів відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як премія, обчислених від посадового окладу, обрахованого із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи для працездатної особи понад - "1.762,00грн.".

Тому ці підзаконні акти права (окремі розпорядчі акти Міністра оборони України від 14.01.2022р. №248/269, від 04.03.2022р. №248/1210, від 01.02.2023р. №2683/з, від 16.01.2024р. №183/уд) не можуть бути кваліфіковані у якості належної правової підстави для проведення перерахунку розміру раніше вже призначених пенсій у порядку ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ, позаяк вводять розміри відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як надбавка за особливості проходження служби і розміри відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як премія, обчислених від посадового окладу, обрахованого виключно із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду стосовно показників відсоткового значення розміру премії як виду грошового забезпечення у цілях обчислення розміру раніше вже призначеної пенсії у порядку ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. по справі №802/2196/17-а (Пз/9901/1/18) (провадження № 11-308заі18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020р. по справі № 592/5164/16-а, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024р. у справі №380/19324/23, у постанові Верховного Суду від 17.10.2023р. по справі №140/5557/22, у постанові Верховного суду від 11.06.2024р. по справі №520/17087/23.

Суть правових позицій Верховного Суду у перелічених судових актах узагальнено може бути сформульована як: 1) на період дії воєнного стану, виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України; 2) 01.02.2023 з метою виконання завдань Президента України та Кабінету Міністрів України, направлених на забезпечення належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, організації виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" і забезпечення виконання поставлених перед Міністерством оборони України завдань щодо своєчасної виплати військовослужбовцям і працівникам належних видів грошового забезпечення та заробітної плати та нагородження особового складу, керуючись вимогами пункту 17 розділу І Порядку № 260 Міністр оборони України видав Окреме доручення № 2683/з, яке адресоване керівникам військових формувань, які входять складу Збройних Сил України, системи Міністерства оборони України, є розпорядчим актом, прийняття якого було зумовлене введенням в Україні воєнного сану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", та метою якого, є належна та своєчасна виплата у 2023 році грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, категорії яких чітко визначено в додатках до цього документу Міністра оборони України та не є рішенням Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, із прийняттям якого пов`язаний обов`язок відповідача оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Зазначене рішення є відомчим, внутрішнім документом, який носить тимчасовий характер, не містить нормативно-правових приписів та не породжує будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсій; 3) накази Міністра оборони України, якими встановлювався розмір премії для військовослужбовців, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Встановлені зазначеними наказами премії не можуть розповсюджуватися на колишніх військовослужбовців. Відтак встановлення премії, передбаченої наказами Міністра оборони України, не є підставою для перерахунку пенсій військовослужбовців відповідно до Закону № 2262-XII; 4) відсутність права на отримання довідки про розмір грошового забезпечення, яке враховується для перерахунку його пенсії, визначеного станом на 01.02.2023 з урахуванням Окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з; 5) рішення (телеграма) Міністра оборони України від 14 січня 2022р. №248/269 щодо зазначення конкретного відсотка премії не є рішенням Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, із прийняттям якого пов`язаний обов`язок відповідача оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення.

Окремо суд зважає, що згідно з п.17 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З викладених вище міркувань суд доходить до переконання, що запровадження за рішенням Міністра оборони України показника відсоткового розміру премії станом на 01.01.2023р. є тимчасовою матеріальною стимулюючою виплатою для діючого військовослужбовця Збройних Сил України, котрий ціною ризику втрати власного життя здійснює захист суверенітету України та територіальної цілісності України на період дії правового режиму воєнного стану.

Тому суд доходить до переконання про те, що заявник не спроможний набути право на перерахунок з 01.01.2022р. та з 01.02.2023р. розміру раніше призначеної пенсії за рахунок премії, визначеної у телеграмі Міністра оборони України №248/1210 від 04.03.2022 року у 2022 році, Додатку 1 до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з та роз`ясненнях директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, викладеними в листі за вих. № 423/6682 від 13.10.2023 року, адже умови проходження діючим військовослужбовцем військової служби станом на 24.02.2022р. (а загалом з 20.02.2014р., коли за правовими висновками рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 та рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 була розпочата збройна військова агресія) та станом на 01.01.2023р. з урахуванням фактору повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України (24.02.2022р.) не можуть бути кваліфіковані у якості рівнозначних до умов минулої власної військової служби заявника, а тому види грошового забезпечення діючого військовослужбовця, котрі безпосередньо пов"язані із збройним захистом Батьківщини від ворога з 24.02.2022р. (у тому числі і розмір премії) не можуть бути кваліфіковані у якості належної та справедливої підстави для перерахунку пенсії у порядку ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2024р. у справі №520/19420/23, постанові Верховного Суду від 16.10.2024р. у справі №140/7804/23 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024р. у справі №380/19324/23, згідно з якими відсоткове значення арифметичного показника премії як виду грошового забезпечення станом на 01.01.2020р., станом на 01.01.2021р., станом на 01.01.2022р. не може перевищувати - "35%".

Тому подані заявником до перерахунку довідки про "умовно" підвищене грошове забезпечення станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. об"єктивно не можуть бути використані суб"єктом владних повноважень у процедурі перерахунку пенсії згідно з ст.63 Закону України №2262-ХІІ через явні, очевидні, істотні та нездоланні вади (дефекти) обчислення розміру такого виду грошового забезпечення як премія.

Наведені обставини є окремими, самостійними та достатніми підставами для відмови у позові.

Стосовно форми управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень суд зазначає, що кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

У спірних правовідносинах органом публічної адміністрації було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у письмовому листі, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру пенсії у зв"язку із підвищенням поточної винагороди за службу рівнозначному діючому публічному службовцю, а не у формі дій у розумінні вчинку, що призводить до відмови у позові за цією вимогою.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши здобуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.72-77, 90, 201 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, прав та інтересів приватної особи не порушив, адже довідка про грошове забезпечення військовослужбовця станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р. була складена за відсутності факту реального підвищення поточної винагороди за службу та містить неправильно обчислені показники складових елементів грошового забезпечення.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Правові висновки Верховного Суду з питання правил обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 31.08.2017р. №704 із використанням актуального станом на 01.01.2020р., станом на 01.01.2021р., станом на 01.01.2022р., станом на 01.01.2023р. прожиткового мінімуму для працездатної особи з огляду на застосовану окружним судом у даному спорі спеціальну норму права - ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" є не релевантними обставинам спірних правовідносин.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко