Справа № 340/6357/24
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Кропивницький Справа № 340/6357/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вилучення у ОСОБА_1 «Временного удостоверения» №1264» та не видачі іншого військово-облікового документу ОСОБА_1 , який пройшов ВЛК та визнаний придатним до військової служби в Збройних Силах України;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо поставлення на військовий облік ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 , військово-обліковий документ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку.

Ухвалою суду від 03.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що 19.07.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці, пройшов психологічний тест та в 41 кабінеті йому була виписана повістка на відправку до А1890 при цьому у нього в 41 кабінеті було вилучено військовий квиток. У військовому квитку мається запис від 06.12.2006 року ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що Позивач невійськовозобов`язаний.

Вказує, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 ввели його в оману з приводу того, що він має оновити свої данні та пройти ВЛК, що ним і було зроблено, але поставили його на військовий облік проти його волі. Згоди на постановлення на військовий облік не надавав. ІНФОРМАЦІЯ_7 не має права забирати військовий квиток. Уразі вилучення, вони повинні видати тимчасове посвідчення. Такі дії є порушенням закону.

Позивач, з посиланням на статтю 58 Конституції України, вказує, що був виключений з військового обліку за ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» 08.12.2006 року тому на нього ніяк не може розповсюджуватися ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині збільшення граничного віку перебування в запасі Збройних Сил України.

17.10.2024 відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог (а.с.29-33). Вказує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебував на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_9 (Добропілля Донецької області). Згідно довідки від 22.04.2024 №3525- з Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Згідно пункту 10-1 частини 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачених додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану - у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів).

В порушення вимог зазначених нормативно-правових актів громадянин ОСОБА_1 не встав на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12.07.2024 ОСОБА_1 був викликаний повісткою до Кропивницького МТЦКтаСП. Під час перевірки облікових даних громадянин ОСОБА_1 пред`явив «Временное удостоверение №1264», яке не є військовим квитком у розумінні «Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу».

Вилучене «Временное удостоверение №1264» не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо документів, які визначають належність його власника до виконання військового обов`язку. Вилучення відбулося з метою заміни на військово-обліковий документ встановленного зразка.

Помітки невстановленого зразка у «Временное удостоверение №1264» про те, що начебто позивач невійськовозобов`язаний не містять інформації про підстави та час виключення з обліку військовозобов`язаних.

Підстави виключення з обліку військовозобов`язаних передбачені частиною шостою статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів не містить інформації про виключення ОСОБА_1 з обліку військовозобов`язаних.

Відповідно до Довідки 3713 військово-лікарської комісії від 17 липня 2024 року №153т11 громадянин ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.

20.07.2024 року за вх..№ 9908 у ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована заява громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 про його взяття на військовий облік та видачу військового квитка. Позивачеві було оформлено для видачи військовий квиток серія НОМЕР_3 , але він не прибув для його отримання.

Вищевказані обставин на переконання відповідача, спростовуються доводи позивача наведені у позові.

03.11.2024 через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, якою позивач спростовує доводи відповідача. 05.11.2024 надійшли заперечення на відзив відповідно до змісту яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с.40-42,45-52)

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Матеріали справи містять копію «Временное удостоверение №1264», виданого на ім`я ОСОБА_1 , 1978 р.н., яке, окрім інших, містить відмітку датовану 06.12.2006 року здійснену ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що позивач невійськовозобов`язаний (а.с.35).

Згідно довідки від 22.04.2024 №3525- виданої Департаментом соціальної політики Кропивницької міської ради, позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 (а.с.38).

12.07.2024 відповідачем видано направлення позивачеві для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період (а.с.19).

Згідно довідки №3713 військово-лікарської комісії від 17 липня 2024 року позивача визнано придатним до військової служби (а.с.35).

20.07.2024 позивачем подано заяву про взяття на військовий облік та видачу військового квитка (а.с.36).

20.07.2024 на ім`я позивача було оформлено військовий квиток серії НОМЕР_3 (а.с.37).

Звернення до суду з даним позовом обумовлене незгодою позивача із взяттям його на військовий облік та відсутність військово-облікового документу, який мав бути виданий відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Щодо доводів позивача про протиправність дій відповідача у видачі військово-облікового документу суд зазначає, що вказані доводи є безпідставними зважаючи на встановлення судом факту, що 20.07.2024 на ім`я позивача було оформлено військовий квиток серії НОМЕР_3 , який наразі позивачем не отримано, без зазначення причин.

Щодо протиправності дій по взяттю на військовий облік, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII)

За приписами частин третьої, дев`ятої статті 1 Закону №2232-XI військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

-допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

-призовники - особи, які взяті на військовий облік;

-військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

-військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

-резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 2 частини першої, частини шостої статті 37 Закону №2232-XI взяттю на військовий призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі.

Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Згідно з пунктом 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Відповідно до положень ч.ч.12,4 ст. 28 Закону №2232-XI ( в редакції чинній станом на грудень 2006р. час внесення до «Временное удостоверение №1264» запису про те, що позивач невійськовозобов`язаний) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:

)1 перший розряд - до 35 років;

2) другий розряд:

рядовий склад - до 40 років;

сержантський і старшинський склад:

сержанти і старшини - до 45 років;

прапорщики і мічмани - до 50 років.

Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Водночас положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін.

Так, Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 №1604-VII - до 60 років.

При цьому, положення Закону про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали. Тобто, з набранням чинності змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.

Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач (1978 р.н.) не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.

Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

Відтак, доводи позивача в частині дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.

Оскільки позивач не має права на виключення з військового обліку у зв`язку з недосягненням граничного віку перебування у запасі, відсутні підстави для виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів .

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК