Справа № 200/10420/21
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви

про зміну способу і порядку виконання рішення суду

08 листопада 2024 року Справа №200/10420/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

розглянув в порядку письмового провадження заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду, яка подана в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості з пенсії,

встановив:

16 серпня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в області), в якому позивач просив:

1. визнати протиправними дії ГУ ПФУ в області щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з листопада 2018 року згідно з довідкою про його грошове забезпечення від 02 липня 2021 року за № 33/25-1598;

2. зобов`язати ГУ ПФУ в області невідкладно здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01 листопада 2019 року згідно з п. б ст. 21, ст. ст. 23, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до довідки від 02 липня 2021 року за № 33/25-1598, виданої державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» (далі ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області») про грошове забезпечення за листопад 2019 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» за прирівняною посадою поліцейського та складеною, враховуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року по справі № 826/12704/18 та постанови Великої палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у зразковій справі № 160/8324/19 (пенсія з листопада 2019 року 68% - 11 223,18 грн), виходячи з розміру 68% відповідних сум грошового забезпечення, надіславши ОСОБА_1 відповідне рішення ГУ ПФУ в області;

3. стягнути з ГУ ПФУ в області перераховану суму пенсії по інвалідності відповідно до довідки від 02 липня 2021 року № 33/25-1598, виданої ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» про грошове забезпечення з 01 листопада 2019 року по момент перерахування пенсії ГУ ПФУ в області з урахуванням раніше виплачених сум.

05 листопада 2021 року суд ухвалив рішення, яким з урахуванням ухвали про виправлення описки в рішенні суду від 12 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправним і скасував рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 серпня 2021 року № 125 «Про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 »;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25-1598 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду від 05 листопада 2021 року набрало законної сили 17 січня 2022 року.

16 лютого 2022 року позивачу виданий виконавчий лист.

04 листопада 2024 року до суду надійшла заява Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі № 200/10420/21.

05 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття заяви до розгляду та призначив судове засідання.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав боржника ГУ ПФУ в Донецькій області надати письмові пояснення з приводу виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, яка виникла після її перерахунку на виконання цього судового рішення, в тому числі щодо розміру такої заборгованості станом на листопад 2024 року, а також надати докази на підтвердження цих пояснень.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Про дату, час і місце проведення судового засідання стягувач і боржник повідомлені в порядку, визначеному КАС.

Заявник, стягувач і боржник явку своїх представників в судове засіданні не забезпечили.

За цих обставин на підставі ч. 2 ст. 378 КАС, відповідно до якої неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду, заява розглянута в письмовому провадженні.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду, заявник зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ПВР Управління ЗПВР у Донецькій області) перебуває виконавче провадження № 73993292, відкрите 30 січня 2024 року, з примусового виконання виконавчого листа № 200/10420/21, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 16 лютого 2022 року, про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року №33/25-1598 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУ ПФУ в Донецькій області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 18 618,56 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 8 442,23 грн) з 01 грудня 2019 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 02 липня 2021 року № 33/25-1598.

Відповідно до повідомлення, яке надійшло від ГУ ПФУ в Донецькій області на адресу Відділу ПВР Управління ЗПВР у Донецькій області 07 лютого 2024 року, виплата доплати пенсії за рішенням за період з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2022 року у загальній сумі 233 975,89 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Заявник покликався на норми ст. 124 Конституції України, ст. 378 КАС, ст. ст. 1, 6, 18, 33, 63, 75 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404), ст. ст. 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) і доводив, що повне фактичне та своєчасне виконання рішення суду неможливо забезпечити без заміни способу та порядку виконання рішення суду, на підставі якого 16 лютого 2022 року Донецький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 200/10420/21 про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25-1598 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, з «зобов`язання виплатити» на «стягнення» з ГУ ПФУ в Донецькій області нарахованої суми згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року № 200/10420/21 у загальній сумі 233 975,89 грн.

Розглядаючи заяву по суті, суд виходить з такого.

Ч. 3 ст. 33 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може […], а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про […], зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з ч. 3 ст. 378 КАС підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, […] судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Верховний Суд в постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 160/9291/18 навів такий висновок:

«[…]

Суд зазначає, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Отже, у разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що:

1) із відповідною заявою слід звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом);

3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим;

4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

[…]».

Аналіз норм ч. 3 ст. 33 Закону № 1404 та ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС зумовлює висновок, що зміна способу або порядку виконання судового рішення можливі лише щодо такого судового рішення, яке не виконане (повністю або в певній частині).

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що підставою для зміни способу або порядку виконання рішення суду є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18 за обставин, подібних тим, які виникли на стадії виконання рішення суду у справі № 200/10420/21, навів такі висновки:

«[…]

23. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

24. Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а (2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 01 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20.

25. Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

26. Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, у п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

27. Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст. 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п. 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; п. п. 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; п. 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

28. На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1 та 2 ст. 55, ч. ч. 1 та 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

29. Відповідно до ст. 14 КАС судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

30. Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

31. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, а також ст. ст. 14 та 370 КАС.

32. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21.

33. Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 370 КАС та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

34. Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

35. Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

36. Даючи оцінку доводам заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) […] про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій останній просив встановити чи змінити спосіб і порядок виконання по виконавчому провадженню № 62939479 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 420/6671/18 від 25 вересня 2019 року у справі № 420/6671/18 та висновкам судів попередніх інстанцій про задоволення вказаної заяви, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне вказати таке.

37. Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

38. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закон №1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом № 4901, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

39. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

40. З аналізу положень ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС колегія суддів Верховного Суду робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

41. Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснило перерахування пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №420/6671/18 та визначило суму недоплаченої пенсії у розмірі 21 620 гривень.

43. Також встановлено, що відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється виплачувати ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії у відповідності до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 420/6671/18. Так, відповідач вказує на те, що у листопаді 2022 року поновлено виплату позивачці пенсії, а також у міру надходження з Державного бюджету України коштів на фінансування видатків, передбачених Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 (далі Порядок № 1165), відповідачем здійснено погашення частини суми заборгованості перед позивачкою.

44. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у заяві […] не наведено конкретних обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення у справі № 420/6671/18.

45. У заяві […] про зміну способу чи порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №420/6671/18 не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду, враховуючи, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не відмовляється виконувати рішення, на виконання рішення суду визначило суму заборгованості по пенсії у розмірі 21 620 гривень, при цьому частково погасивши вказану заборгованість відповідно до Порядку № 1165.

46. Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості по пенсії і стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

47. Резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 420/6671/18 має зобов`язальний характер, однак судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування заборгованості по пенсії позивачці.

48. Оскільки розрахунок належної позивачці заборгованості по пенсії судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 420/6671/18 із зобов`язання здійснити виплату заборгованості по пенсії з червня 2017 року на стягнення конкретної суми цієї заборгованості з визначенням певного періоду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, фактично змінив рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішив питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено ст. 378 КАС.

49. Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

50. Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

51. Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі № 130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі № 295/16238/14-а.

52. Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.

53. Таким чином, оскільки у справі, що розглядається встановлено, що способом відновлення порушеного права позивачки у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої пенсії не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то колегія суддів доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі № 420/6671/18.

54. При цьому колегія суддів зазначає, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до Порядку № 1165. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

55. Таким чином, оскільки виконання рішення суду у справі № 420/6671/18 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по пенсії позивачці як внутрішньо переміщеній особі.

56. З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, то Суд вважає безпідставними аргументи державного виконавця, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №420/6671/18.

57. При цьому Суд враховує те, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивачки на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

58. Суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

59. Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

60. Згідно зі ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

61. Також Суд звертає увагу, що КАС передбачені додаткові процесуальні механізми, які спрямовані на гарантування реалізації положень ст. 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у порядку ст. ст. 382, 383 КАС.

62. З огляду на вищезазначене, колегія суддів доходить висновків, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну способу і порядку виконання Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 420/6671/18 відмовити.

[…]».

Повертаючись до обставин виконання рішення суду у справі № 200/10420/21, суд зазначає таке.

На підставі письмових доказів, які надані заявником, а також наявні матеріалів виконавчого провадження № 73993292, наявних в Автоматизованій системі виконавчого провадження, суд встановив такі обставини.

30 січня 2024 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бусел В.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73993292 з примусового виконання виконавчого листа № 200/10420/21, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 16 лютого 2022 року, про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25-1598 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Сторонами виконавчого провадження № 73993292 є:

боржник ГУ ПФУ в Донецькій області;

стягувач ОСОБА_1 .

Боржник ГУ ПФУ в Донецькій області листами від 07 лютого 2024 року № 0500-0309-5/11810 та від 23 жовтня 2024 року № 0500-0408-5/103261 повідомив Віддлу ПВР Управління ЗПВР у Донецькій області про те, що на виконання рішення суду у справі № 200/10420/21:

- здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 18 618,56 грн (розмір пенсії до перерахунку складав 8 442,23 грн) з 01 грудня 2019 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 02 липня 2021 року № 33/25-1598;

- нарахував суму доплати за результатами перерахунку згідно з рішенням суду з урахуванням виплачених сум за період з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2022 року, яка становила 233 975,89 грн.

Боржник покликався на Положення про Пенсійний фонд України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, ст. ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України і зазначав, що виплата доплати за рішенням суду за період з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2022 року в загальній сумі 233 975,89 грн буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також боржник повідомив Відділу ПРВ Управління ЗПВР у Донецькій області, що з метою отримання додаткового фінансування для виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 звертався з відповідними запитами до Пенсійного фонду України як розпорядника коштів вищого рівня, проте необхідного фінансування не отримав.

Докази на підтвердження обставин, викладених в листах ГУ ПФУ в Донецькій області від 07 лютого 2024 року № 0500-0309-5/11810 та від 23 жовтня 2024 року № 0500-0408-5/103261, в матеріалах виконавчого провадження № 73993292 в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні.

Разом з цим в рамках судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/10420/21 суд на підставі звіту ГУ ПФУ в Донецькій області та наданих ним письмових доказів встановив обставини, відмінні від тих, про які ГУ ПФУ в Донецькій області повідомляло Відділу ПВР Управління ЗПВР у Донецькій області листами від 07 лютого 2024 року № 0500-0309-5/11810 та від 23 жовтня 2024 року № 0500-0408-5/103261, (зокрема в частині суми доплати, яка підлягає виплати ОСОБА_1 ).

Так, згідно з розпорядженням про перерахунок від 25 лютого 2022 року, пенсійний орган провів ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 березня 2022 року:

Із сум грошового забезпечення:

- посадовий оклад 2 500,00 грн;

- оклад за військове звання 2 000,00 грн;

- процентна надбавка за вислугу років 40% 1 800,00 грн;

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці, у тому числі надбавка за специфічні умови проходження служби та премія 80,7% 10 204,67 грн;

всього 16 504,67 грн.

основний розмір пенсії: 80% грошового забезпечення у розмірі 13 203,74 грн;

з урахуванням індексації 15 052,26 грн;

з урахуванням доплати 20 815,33 грн;

індексація базового ОСНП (13 203,74*0,140) 1 848,52 грн,

в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 15 052,26 грн 3 763,07 грн;

в тому числі індексація збільшення пенсії на 25% 462,13 грн;

щомісячна доплата до 2000 відповідно до ПКМУ № 713 від 14 липня 2021 року (від суми ОСНП 5 062,68 грн на 01 березня 2018 року) 2 000,00 грн;

з урахуванням збільшення ОСНП на суму 8 141,06 грн;

вид підвищення або надбавки до пенсії:

3 категорія ЧАЕС (під час служби) 113,88 грн;

підсумок пенсії (з надбавками) 20 929,21 грн;

з урахуванням максимального розміру пенсії 19 340,00 грн;

підстава перерахунку рішення суду;

з 01 березня 2022 року 19 340,00 грн.

Отже, ГУ ПФУ в Донецькій області виконало рішення суду у справі № 200/10420/21 в частині проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії по інвалідності на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25-1598 про розмір грошового забезпечення.

Як свідчить розрахунок на доплату за пенсійною справою № , ГУ ПФУ в Донецькій області на виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 нарахувало ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за період з липня 2020 року по лютий 2022 року в загальній сумі 198 695,15 грн, яка підлягала виплаті заявнику.

Сума доплати з пенсії по інвалідності розрахована за період з липня 2020 року по лютий 2022 року, а саме:

липень 2020 року підлягало виплаті 9 050,95 грн; фактично виплачено 3 470,39 грн; сума до виплати 5 580,56 грн;

серпень 2020 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

вересень 2020 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

жовтень 2020 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

листопад 2020 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

грудень 2020 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

січень 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

лютий 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

березень 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

квітень 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

травень 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

червень 2021 року підлягало виплаті 16 504,68 грн; фактично виплачено 6 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

липень 2021 року підлягало виплаті 18 504,68 грн; фактично виплачено 8 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

серпень 2021 року підлягало виплаті 18 504,68 грн; фактично виплачено 8 328,35 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

вересень 2021 року підлягало виплаті 18 540,00 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 097,77 грн;

жовтень 2021 року підлягало виплаті 18 540,00 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 097,77 грн;

листопад 2021 року підлягало виплаті 18 540,00 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 097,77 грн;

грудень 2021 року підлягало виплаті 18 618,56 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

січень 2022 року підлягало виплаті 18 618,56 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 176,33 грн;

лютий 2022 року підлягало виплаті 18 618,56 грн; фактично виплачено 8 442,23 грн; сума до виплати 10 176,33 грн.

Отже, ГУ ПФУ в Донецькій області виконало рішення суду у справі № 200/10420/21 в частині перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з на підставі ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25-1598 про розмір грошового забезпечення з урахуванням фактично виплачених сум з дати призначення позивачу пенсії по інвалідності, а саме з 15 липня 2020 року.

В рамках судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/10420/21 ОСОБА_1 доводив, що пенсійний орган мав нарахувати йому заборгованість з пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2022 року в сумі 282 356,27 грн.

Однак суд відхилив цей аргумент стягувача, виходячи з того, що право на перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення виникло з 01 грудня 2019 року, однак предметом спору у справі № 200/10420/21 було питання про перерахунок пенсії по інвалідності.

Цей вид пенсії призначений ОСОБА_1 з 15 липня 2020 року.

В період з 01 грудня 2019 року по 14 липня 2020 року позивач отримував пенсію за вислугу років, перерахунок пенсії за вислугу років з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення не був предметом спору у справі № 200/10420/21.

За цих обставин суд дійшов висновку, що пенсійний орган обґрунтовано провів ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності на виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 з дати її призначення, а саме з 15 липня 2020 року.

В період з 01 грудня 2019 року по 14 липня 2020 року ОСОБА_1 не отримував пенсію по інвалідності, що виключає можливість нарахування заборгованості з пенсії по інвалідності за цей період.

В рамках судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/10420/21 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило суд, що починаючи з березня 2022 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 проводилась шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру пенсії в сумі 19 340,00 грн.

Разом з цим ГУ ПФУ в Донецькій області покликалося на норми ст. ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України і зазначало, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України; бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України; взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Пенсійний орган зауважив, що доплата за рішенням суду у справі № 200/10420/21 за період з 01 липня 2020 року по 28 лютого 2022 року в сумі 198 695,15 грн в силу положень ст. 8 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України як єдиного безальтернативного джерела фінансування.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 січня 2022 року за № 53/37389 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09 грудня 2021 року № 35-1) (далі Порядок № 21-2), кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Асигнування державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду включаються до структури доходів бюджету Пенсійного фонду України відповідного бюджетного року.

ГУ ПФУ в Донецькій області вказувало на те, що з метою запиту додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості, нарахованої на виконання судових рішень, в межах наданих йому повноважень зверталося з відповідними запитами до розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України, про що свідчать листи від 15 червня 2022 року № 0500-1808-5/41465, від 09 травня 2023 року № 0500-0508-5/377484.

За наслідками розгляду запитів ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 04 липня 2022 року № 2800-040201-9/27193 Пенсійний фонд України повідомив, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

При цьому стягував був повідомлений про те, що заборгованість з пенсії, нарахована на виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 буде виплачена йому у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, а також про те черговість погашення заборгованості визначається датою набрання рішенням суду законної сили, про що свідчать листи ГУ ПФУ В Донецькій області від 13 квітня 2023 року № 6132-5398/О-02/8-0500/23 та Пенсійного фонду України від 28 квітня 2023 року № 2800-030203-8/23592

Таким чином, фактична невиплата нарахованої ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 доплати в сумі 198 695,15 грн зумовлена відсутністю належного фінансування з Державного бюджету України, а також тим, що виділені на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, бюджетні кошти спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх прийняття (набрання ними законної сили).

Застосувавши до спірних правовідносин норми ст. 378 КАС та ст. 33 Закону № 1404 з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі № 200/10420/21, виходячи з таких мотивів:

- За наслідками розгляду справи № 200/10420/21 для захисту порушеного права ОСОБА_1 на належне пенсійне забезпечення суд застосував саме той спосіб захисту, про який просив позивач, тобто зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Стягнення конкретних сум невиплаченої пенсії не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, що виключає можливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, про який просить заявник, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини рішення суду у справі № 200/10420/21.

- Грошові кошти у вигляді заборгованості з пенсії, які належать стягувачу, не є власністю ГУ ПФУ в Донецькій області, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до Порядку № 1165. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

- Оскільки виконання рішення суду у справі № 200/10420/21 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості з пенсії ОСОБА_1

- Крім того, наявні у справі письмові докази, зокрема розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою № ОСОБА_1 , спростовують твердження заявника про те, що стягненню з ГУ ПФУ в Донецькій області підлягає сума 233 975,89 грн.

Керуючись ст. ст. 241, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

1. У задоволенні заяви Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року в адміністративній справі № 200/10420/21 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

3. Повне судове рішення складено і підписано суддею 08 листопада 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко