Справа № 300/302/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/302/24 пров. № А/857/6359/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 300/302/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Могила А.Б.,

час ухвалення рішення 19 лютого 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Саюк Н. В., звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з 15 лютого 2017 року по 01 червня 2023 року; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату вказаної щомісячної додаткової надбавки до пенсії за період з 15 лютого 2017 року по 01 червня 2023 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що в лютому 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було переглянуто пенсійну справу ОСОБА_1 , внаслідок чого було здійснено доплату відповідно до статті 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів України, в якій зазначено, що розмір державних пенсій громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Доплату за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2022 року в сумі 29349,78, виплачено у грудні 2023 року, що підтверджується розрахунком на доплату. Отже, як зазначає відповідач, пенсійний орган здійснив виплату позивачу щомісячної додаткової надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2022 року та виплачує таку надбавку на даний час. Також зазначає, що заявлена позивачем вартість витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також, їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15 лютого 2017 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як особа з інвалідністю 3 групи, захворювання яке пов`язане з захистом Батьківщини (а.с.37).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 2008 року має право на гарантії та пільги, встановлені Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".

У вересні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області з заявою про надання роз`яснень щодо не нарахування та невиплати йому щомісячної надбавки у розмірі 20 % від основного розміру пенсії згідно з Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" (а.с.22).

На заяву позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області надано відповідь № 9464-9292/С-02/8-0900/23 від 05 жовтня 2023 року, у якій зазначено, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з врахуванням підвищення за проживання в гірському населеному пункті згідно з ст.6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів України". До відповіді надано протокол розрахунку пенсії (а.с.23-24).

Із розрахунку пенсії по інвалідності вбачається, що пенсія позивача призначена (обчислена) з 15 лютого 2017 року із наступних сум грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років, індексації базового ОСНП за 2022 та 2023 роки, щомісячної доплати відповідно до ПКМУ №713 від 14 липня 2021 року. Види підвищення та надбавки до пенсії: інвалід війни 3гр./при виконанні обов`язків в/с, непрацездатна дитина віком до 18 років, надбавка за проживання в гірській місцевості.

Надалі, представник позивача адвокат Саюк Н.В. в інтересах позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу переліку документів, які були надані центром комплектування до пенсійного органу для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , наявність серед них підтверджуючих документів для надбавки за проживання у гірській місцевості та відповідно призначення пенсії з урахування підвищення в гірському населеному пункті (а.с.25-26).

У відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_2 03 листопада 2023 року направив копію подання від 27 квітня 2017 року про призначення позивачу пенсії по інвалідності з переліком документів, які були направлені пенсійному органу.

Як вбачається зі списку документів для призначення пенсії, центром комплектування до пенсійному органу, серед іншого, направлено копію посвідчення позивача про проживання в гірському населеному пункті (а.с.27-30).

Представник позивача адвокат Саюк Н.В. в інтересах позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з приводу складових пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , в тому числі виплати надбавки до пенсії за проживання у гірській місцевості в період з лютого 2017 року по 31 грудня 2022 року (а.с.31-32).

У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що ОСОБА_1 встановлено надбавку до пенсії за проживання в гірській місцевості відповідно до посвідчення жителя гірського населеного пункту від 04 липня 2008 року серії 2Б №289623 (а.с.33-34).

20 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії по інвалідності з врахуванням підвищення за проживання в гірському населеному пункті згідно із ст.6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів України" з дня призначення пенсії 15 лютого 2017 року. (а.с.35).

У свою чергу, пенсійний орган повідомив, що на звернення від 21 вересня 2023 року позивачу вже надана відповідь з посиланням на Закон України "Про звернення громадян", та роз`яснив, що повторні звернення не підлягають розгляду (а.с.36).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, та має право на пільги, визначені частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів", а саме: на надбавку до пенсії в розмірі 20%, то пенсійним органом допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування позивачу за період з липня 2019 року по червень 2021 року надбавки до пенсії в розмірі 20%, а тому з метою ефективного поновлення порушених прав необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно), зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно). Також стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості, відповідає критеріям достатності, розумності, та не призведе до надмірного збагачення сторони.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту Закон України № 2262-ХІІ).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначає Закон №2262-ХІІ.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону №2262-XII пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч.1,2, 4 ст.63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно з ч.18 ст.43 Закону №2262-XII у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Гарантії соціального захисту громадян, що проживають, працюють або навчаються в гірських населених пунктах визначає Закон України "Про статус гірських населених пунктів".

Так, ст.6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів" встановлює пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів" розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, та має право на пільги, визначені частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів", а саме: на надбавку до пенсії в розмірі 20%.

Колегія суддів звертає увагу, що у складових пенсії позивача за період з липня 2019 року по червень 2021 року надбавка до пенсії в розмірі 20 %, як особі, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського - відсутня.

Матеріалами справи підтверджено, що органом пенсійного фонду здійснено нарахування та виплату позивачу доплати за проживання в гірському населеному пункті за такі періоди: з лютого 2017 року по червень 2019 року, з серпня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 29349,78 грн. Підтвердження нарахування виплати за період з липня 2019 року по червень 2021 року представником відповідача не надано.

Таким чином пенсійним органом допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування позивачу за період з липня 2019 року по червень 2021 року надбавки до пенсії в розмірі 20%, тому є правильним висновок висновок суду першої інстанції про те, що з метою ефективного поновлення порушених прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно), зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" за період з липня 2019 року по червень 2021 року (включно).

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції щодо правомірності стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та адвокатом Саюк Н.В. 23 жовтня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги №57/2023.

За змістом договору сторони погодилися, що вартість послуг буде визначено в акті здачі-приймання наданих послуг, шляхом врахування обсягу наданих послуг.

На підтвердження факту надання правової допомоги за договором №57/2023 від 23 жовтня 2023 року, сторонами 11 січня 2024 року складено акт здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 10000,00 (десять тисяч) гривень, а саме: зустріч з клієнтом, укладення договору про надання правової допомоги, консультація клієнта, розробка, узгодження та формування правової позиції вартістю 5000,00 (п`ять тисяч) гривень; складання позовної зави вартістю 5000,00 (п`ять тисяч) гривень. Всього вартість 10000,00 (десять тисяч) гривень, які сплачені відповідно до платіжної інструкції від 23 жовтня 2023 року.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Колегія суддів зазначає, що у доводах апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що вартість наданих послуг за договором про надання правничої допомоги не відповідають критерію реальності витрат на вказану суму та розумності їхнього розміру та зазначає, що вказана справа є справою незначної складності, а тому представнику позивача не потрібно було значної тривалості часу для проведення правового аналізу, підготовки та подання позовної заяви.

З аналізу наведених вище правових норм щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, а також враховуючи заперечення протилежної сторони.

Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вказана справа є справою незначною складності, справа розглянута без участі сторін, а тому написання позовної заяви, підготовка та подання клопотання не потребувало додаткових зусиль та знань. Таким чином, колегія суддів, враховуючи доводи апелянта, вважає, що сума, яка задоволена судом першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень у вказаній категорії справи є завищеною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 13 грудня 2023 року у справі №160/17139/20.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає частково підставними та обґрунтованими, враховуючи наведені вище мотиви.

Згідно з ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 300/302/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення у частині визначення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити, зменшивши розмір таких витрат.

Керуючись ст.132, 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі №300/302/24 змінити, виклавши абзац 5 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.".

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі №300/302/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08 листопада 2024 року.