Справа № 160/4303/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2024 року

м. Київ

справа №160/4303/24

адміністративне провадження № К/990/38455/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №160/4303/24 за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме ухилення від повторного (після набрання чинності рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року по справі №160/14267/23) розгляду у встановленому порядку заяви позивача "Про надання посвідки на тимчасове проживання" та зобов`язати відповідача повторно розглянути вказану заяву у встановленому порядку;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: ухилення від розгляду у встановленому порядку заяви позивача від 3 травня 2023 року "Про надання дозволу на імміграцію", поданої до Центрально-міського РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області та зобов`язати відповідача розглянути вказану заяву у встановленому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 №100178474 від 19 жовтня 2022 року про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28 жовтня 2022 року №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 №100178474 від 19 жовтня 2022 року про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні після визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28 жовтня 2022 року №167 (№6369) «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні» у судовому порядку та прийняти рішення з дотриманням вимог пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та зниження посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 та з урахуванням висновків, викладених у судових рішеннях.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 3 травня 2023 року та не прийняття за даною заявою відповідного рішення у встановленому законодавством порядку.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 «Про надання дозволу на імміграцію» від 3 травня 2023 року та прийняти за даною заявою рішення у встановленому законодавством порядку, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 2 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишено без руху із наданням скаржнику строку у десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги. Зокрема, скаржнику пропонувалось усунути недоліки, шляхом подання до суду: 1) касаційної скарги у новій редакції, в якій чітко перелічити судові рішення, які оскаржуються, із зазначенням меж їхнього оскарження; 2) документ про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.

На виконання цієї ухвали скаржник надав 21 жовтня 2024 року до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року скаржнику відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року. Окрім того, у цій ухвалі Суд звернув увагу скаржника, що ним також не усунуто інші недоліки касаційної скарги, зазначені у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року.

На виконання ухвали суду заявник повторно надіслав клопотання про відстрочення суми судового збору та продовження строку на усунення недоліків. Заявник просив надати додатковий час на сплату судового збору, оскільки станом на дату подачі клопотання додаткове фінансування на сплату судового збору не надійшло.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Виключний перелік підстав для звільнення від сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору та суб`єктів, які можуть бути звільнені від сплати такого збору або мають право на його відстрочення наведено у статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що суб`єкти владних повноважень відсутні у переліку таких осіб, клопотання про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Водночас звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати такий збір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18, на яку посилається заявник, зроблено висновок, що суд може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, враховуючи майновий стан особи, що звертається до суду. При цьому, у зазначеній постанові, цей висновок стосувався саме юридичної особи (а не суб`єкта владних повноважень) про те, що звільнення юридичної особи від сплати судового збору за наявності майнового критерію, можливе виключно у випадку, якщо предметом позову у справі є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Для вирішення питання про відстрочення сплати судового збору необхідним є доведення особою, яка звертається із відповідним клопотанням, фінансової неможливості сплатити судовий збір. При цьому, оцінці також підлягають дії, вчинені скаржником задля сплати судового збору та причини, з яких такі дії не призвели до позитивного вирішення питання його сплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 зазначала, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Однак у поданому клопотанні, окрім посилання на недостатній рівень фінансування, державний орган не зазначає про вжиті ним заходи задля сплати у цій справі суми судового збору у встановлений в ухвалі суду строк. Тобто відсутні належні обґрунтування підстав для відстрочення сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки наведені в ньому обставини вже розглядалися Верховним Судом із зазначенням про відсутність підстав для відстрочення від сплати судового збору, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Щодо клопотання скаржника про продовження строку для усунення недоліків, Суд прийшов до таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовженням строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була вчинена у встановлений судом строк.

Отже, КАС України визначено максимально можливу тривалість строку (десять днів з дня вручення ухвали), який встановлюється судом для усунення недоліків касаційної скарги. Цей строк, який за своєю суттю є процесуальним, може бути продовжений судом з власної ініціативи або за заявою учасника справи.

У той же час, продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком, суду і повинно здійснюватися за наявності для цього обґрунтованих підстав.

Також, слід врахувати, що умовою продовження строку усунення недоліків касаційної скарги є наявність достатніх доказів того, що після такого продовження строку відпадуть обставини, які перешкоджають виконанню ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно до частини третьої статті 2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в клопотанні про продовження строку для усунення недоліку касаційної скарги, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно можна встановити існування обставин, зазначених у заяві.

Відповідач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для продовження строку для усунення недоліків.

Таким чином, особа, яка звертається до суду касаційної інстанції, повинна дотримуватися вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги та вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання такого обов`язку.

Подані заявником докази не містять безсумнівних відомостей про час і обсяг очікуваних надходжень на рахунок скаржника, призначених для сплати судового збору, й жодним чином не підтверджують виникнення у нього можливості сплатити такий збір упродовж нового строку.

Принагідно, суд зазначає, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги відсутні.

Таким чином, недоліки касаційної скарги у межах наданого строку не усунуто, а тому така касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України. Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на наведене, подана у цій справі касаційна скарга підлягає поверненню її заявнику.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 251, 330, 328, 332 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відмовити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у задоволені клопотання про продовження строку для усунення недоліків.

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №160/4303/24 за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду