Справа № 280/8470/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 листопада 2024 року Справа № 280/8470/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005 м. Вінниця вул. Зодчих, 22, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області від 29 серпня 2024 року № 63 про відмову у призначенні мені, ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1 з дня звернення за пенсією.

В обґрунтування позову зазначає, що 20 серпня 2024 року, у зв`язку із досягненням необхідного пенсійного віку та наявністю необхідного стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням у Вінницькій області. На час звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 виповнилось 45 років та вона правомірно розраховувала на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки мала всі обов`язкові для цього умови. Однак, рішенням відповідача №63 від 29 серпня 2024 року їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV), а також відсутністю необхідного пільгового стажу. Разом з тим зауважено, що посилання відповідачів на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 114 Закону №1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать Конституції України. Крім того вказано, що виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України така обов`язкова умова, як пенсійний вік має застосовуватись в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України№ 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Також, зазначає, що разом із заявою про призначення пенсії за віко на пільгових умовах по Списку 1 позивачем до органів пенсійного фонду було надано копію трудової книжки, а також уточнюючі довідки, які відповідають вимогам Порядку № 637 та підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу. Додатково наголошено, що оскаржуваним рішенням відповідач порушив її право на соціальний захист, передбачений статтею 46 Конституції України. З огляду на вищевказане, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі №280/8470/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.

Також, вказаною ухвалою судді у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Окрім того, вказаною ухвалою судді від ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ в Запорізькій області витребувано засвідчені належним чином копії матеріалів пенсійної справи позивача (матеріалів звернення із додатками) та детальний розрахунок стажу позивача.

25 вересня 2024 року представником третьої особи до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» разом із витребуваними документами подано пояснення, які містять заперечення проти задоволення позову з огляду на недосягнення позивачем станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 50 років та відсутності пільгового стажу. Вказує про невідповідність наданих позивачем уточнюючих довідок вимогам Порядку № 637. Оскаржуване в даній справі рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, на думку представника третьої особи, є правомірним та таким, що задоволенню не підлягає. В задоволенні позову просить відмовити.

03 жовтня 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» разом із витребуваними документами подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. За результатами розгляду заяви позивача відповідачем встановлено, що її стаж становить 25 років 00 місяців 16 днів, пільговий стаж за Списком № 1 не зарахований. Також, відповідачем зазначено, періоду роботи з 01 вересня 1994 року по 19 червня 1997 року до страхового стажу не зараховано, оскільки згідно диплома ДА №010688 від 19.06.1997 року, по-батькові позивача зазначено в документі як ( ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним, а саме паспорт позивачки серії НОМЕР_2 за номером НОМЕР_3 видано ОСОБА_3 , отже, запис у документі про освіту має помилку (неточності) та не збігається з документом посвідчуючим особу. Також, за результатами розгляду документів наданих позивачем до заяви, до пільгового стажу не зараховано період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року, згідно пільгової довідки №261 від 09 серпня 2024 року, виданої АТ "Запорізький завод феросплавів", оскільки документ не відповідає додатку №5 визначеному в пункті 20 Постанови КМУ №637, а саме не містить посилання на характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, де зазначено посаду яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Вказує, що з наданих позивачем документів також вбачається, що за період з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року відсутнє підтвердження атестації робочого місця, оскільки довідка від 09 серпня 2024 року №261 не відповідає вимогам Порядку 637, а також в «Переліку робочих місць...», що суперечить довідці від 09 серпня 2024 року №261. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 як на підставу виникнення у неї права на призначення пільгової пенсії у віці 45 років вважає безпідставним, адже у наведеному рішенні визнано статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційною, а отже - є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах. В задоволенні позову просить відмовити.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого міститься в матеріалах справи.

20 серпня 2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

У відповідності до положень Порядку № 22-1 заява позивача від 28 березня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 в порядку екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення №63 від 29 серпня 2024 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку№1 з посиланням на недосягнення позивачем передбаченого статтею 114 Закону №1058-IV 50-ти річного віку, а також відсутністю пільгового стажу.

За вказаним рішенням вік заявника становить 45 років 05 місяців 0 днів., страховий стаж позивача становить 25 років 0 місяці 16 днів.

Необхідний пільговий стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(Список №1), становить 7 років 6 місяців. При цьому, пільговий стаж ОСОБА_1 за розрахунками відсутній.

За доданими документами до страхового не зараховано період навчання з 01 вересня 1994 року по 19 червня 1997 року згідно диплома НОМЕР_4 від 19 червня 1987 року, оскільки по батькові зазначено в документі ( ОСОБА_2 ), не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_4 ).

Також, за доданими документами до пільгового стажу не зараховано:

- не зараховано період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року згідно пільгової довідки №261 від 09.08.2024 року, виданої АТ "Запорізький завод феросплавів", оскільки документ не відповідає додатку №5 визначеному в пункті 20 Постанови КМУ №637, а саме не містить посилання на характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, де зазначено посаду яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Крім того в наданих атестації робочих місць атестована посада (машиніст крана металургійного виробництва зайнятих на гарячих роботах), тоді як згідно пільгової довідки посада (машиніст крана металургійного виробництва).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підстави надання пенсії за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (далі Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають: чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2023 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам….

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у справах Щокін проти України (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року) та Серков проти України (заява №39766/05, рішення від 07 липня 2011 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, відповідно до яких: …на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV….

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, посилання відповідача на те, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії не досягла пенсійного віку, є необґрунтованими та судом відхиляються.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01 вересня 1994 року по 19 червня 1997 року згідно диплома НОМЕР_4 від 19 червня 1987 року, оскільки по батькові зазначено в документі ( ОСОБА_2 ), не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_4 ). Із вказаного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У період навчання позивача діяв Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про народну освіту" від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (далі Закон №2778).

Статтею 42 Закону №2778 визначено, що професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу. До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу. Прийом до професійно-технічних навчальних закладів провадиться відповідно до правил, затверджуваних Державним комітетом СРСР по професійно-технічній освіті.

Згідно із статтею 48 Закону №2778 особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою. Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.

З огляду на положення наведених норм, до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивача, заповненої на ім`я « ОСОБА_5 ) НОМЕР_5 від 19 червня 1997 року у період з 01 версеня 1994 року по 19 червня 1997 року позивач навчалась за професією машиніст електромостового крану за кваліфікацією машиніст електромостового крану металургійного виробництва четвертого розряду, запис внесено на підставі диплому.

Згідно диплома серії ДА НОМЕР_6 ОСОБА_6 (дівоче прізвище позивача) 01 вересня 1994 року вступила до Запорізького професійно-технічного училища та 19 червня 1997 року закінчила повний курс технічного училища по професії машиніст елктро-мостового крану, 19 червня 1997 року їй присвоєно кваліфікацію машиніст електромостового крану четвертого розрядку.

Тобто, період навчання та спеціальність позивача вказана у дипломі відповідає даним, вказаним у трудовій книжці позивача.

При цьому, у вказаному дипломі зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним позивача ОСОБА_4 .

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19.

Тож наявність недоліків в оформленні диплому (допущення помилки перекладу по батькові позивача) не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання уповноваженою особою порядку заповнення диплому та не може нести негативні наслідки за окремі його недоліки, при цьому, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Доказів на підтвердження недостовірності відомостей диплому серії ДА ВК № 010688 матеріали справи не містять.

З огляду на те, що диплом серії ДА НОМЕР_6 містить записи про присвоєння позивачу кваліфікації спеціаліста з набутої професії, наявні підстави для зарахування періоду навчання позивача за період з 01 вересня 1994 року по 19 червня 2997 року до страхового стажу.

Також, за оскаржуваним рішенням до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року згідно пільгової довідки №261 від 09.08.2024 року, виданої АТ "Запорізький завод феросплавів", оскільки документ не відповідає додатку №5 визначеному в пункту 20 Постанови КМУ №637, а саме не містить посилання на характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, де зазначено посаду яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Крім того в наданих атестації робочих місць атестована посада (машиніст крана металургійного виробництва зайнятих на гарячих роботах), тоді як згідно пільгової довідки посада (машиніст крана металургійного виробництва). Із вказаного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_5 від 19 червня 1997 року, у період з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року позивач працювала у ВАТ (в подальшому ПАТ) «Запорізький завод феросплавів» на посаді учня машиніста крану металургійного виробництва по 2 розряду, машиніста крану металургійного виробництва гарячої дільниці по 3 розряду, машиніста крану металургійного виробництва гарячої дільниці по 4 розряду, машиніста крану металургійного виробництва, зайнятих на гарячих ділянках, роботах 4 розряду.

При цьому, суд зазначає що посада позивача у період з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року за даними трудової книжки (машиніст крана металургійного виробництва) передбачена Списком № 1 розділу 3 підрозділу 2а Постанова Кабінету міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11 березня 1994 року № 162, розділу 3 підрозділу 2 позиції 3.2а Постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № № 36 від 16 січня 2003 року, розділом 3 підрозділом 2 постанова Кабінету міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» №461 від 24 червня 2016 року.

Таким чином, посада, на якій працювала позивач у період з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року передбачена Списком № 1, а тому, вказаний період роботи підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає їй право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У відповідності до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Жодних зауважень щодо записів у трудовій книжці позивача у оскаржуваному рішенні від 29 серпня 2024 року № 63 відповідач не вказав, періоди роботи записані чітко, записи скріплені печатками та підписами уповноваженої особи, а тому сумніватись у достовірності відомостей, внесених у трудову книжку у пенсійного органу немає.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Водночас, позивачем надана довідка № 261 від 09 серпня 2024 року, яка видана АТ «Запорізький завод феросплавів». Дана довідка підтверджує, що позивач працювала на АТ «Запорізький завод феросплавів» (до перейменувань ПАТ та ВАТ) у період з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року за професією посаді «машиніст крана металургійного виробництва» , що передбачена Списком №й Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, № 36 від 16 січня 2003 року та № 461 від 24 червня 2016 року.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні їх при призначенні/перерахунку пенсії.

Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2018 року по справі №687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

У постанові по справі №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року безпідставно не зараховано відповідачем до стажу позивача, який дає їй право на пенсію на пільгових умовах.

З приводу доводів органу пенсійного фонду щодо відсутності наказів щодо проведення атестації за посадою позивача, з урахуванням уточнюючої довідки № 261 від 09 серпня 2004 року, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір в цій частині варто зауважити на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, в якій суд вказав, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 року у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, якій зайняті на роботах із шкідливими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими та важкими умовами праці не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Отже, із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а, суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації (зокрема, довідок) з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист. Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Тому помилковою є позиція ГУ ПФ України у Вінницькій області про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи позивача з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року у зв`язку із зазначенням ВАТ «Запорізький завод феросплавів» посади позивача «машиніст крана металургійного виробництва» замість «машиніст крана металургійного виробництва зайнятих на гарячих роботах» при проведенні атестації її робочого місця.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.10 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період її навчання з 01 вересня 1994 року по 09 серпня 1997 року, а період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року до пільгового стажу, який дає право на призначення пільгової пенсії, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 20 серпня 2024 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтю 9, 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області від 29 серпня 2024 року № 63 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її навчання з 01 вересня 1994 року по 19 червня 1997 року, до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувати період роботи з 20 червня 2003 року по 09 серпня 2024 року, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 від 20 серпня 2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення у справі № 280/8470/24.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 13 листопада 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов