Справа № 460/10345/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/10345/24 пров. № А/857/25271/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року (головуючий суддя Максимчук О.О.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Рівне у справі № 460/10345/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з участю третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

05.09.2024 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі -Управління ДВС), з участю третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (далі- Управління ДМС), в якому просила визнати незаконною (неправомірною) та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.07.2024 про закінчення виконавчого провадження №75577359.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів, які б підтверджували факт неприйняття Управлінням ДМС України в Рівненській області декларації позивача про відмову від громадянства російської федерації на виконання виконавчого документа і рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/17038/23, позивачем суду не надано та матеріали справи і витребувані у відповідача матеріали виконавчого провадження №75577359 таких доказів не містять. Суд першої інстанції зазначив, що ні рішення суду від 27.09.2023 у справі №460/17038/23, ані виданий для його примусового виконання виконавчий документ у виконавчому провадженні №75577359, не передбачають обов`язку Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області за результатами прийняття декларації позивача приймати рішення про оформлення набуття громадянства України. Суд першої інстанції вказав, що зі змісту самого рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/17038/23 вбачається, що предметом спору у цій справі була бездіяльність органу ДМС щодо неприйняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства і відповідне зобов`язання органу ДМС вчинити дії, а саме прийняти таку декларацію. Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази і матеріали виконавчого провадження №75577359 не свідчать про наявність обставин протиправності оскаржених дій і постанови відповідача та порушення ними прав, свобод чи інтересів позивача, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №75577359 від 29.07.2024 є правомірною.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року та позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що листом від 22.03.2024 Управління ДМС хоч і стверджує про прийняття декларації, однак лише в контексті долучення її до матеріалів справи. Скаржник вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №460/17038/23 містить зобов`язання Управління ДМС не розглянути, а саме прийняти декларацію позивача про відмову від громадянства російської федерації. Скаржник зазначає, що долучення вищевказаної декларації до матеріалів справи про оформлення набуття громадянства України не є тотожним прийняттю такої декларації та свідчить про бездіяльність органу ДМС щодо виконання судового рішення. Скаржник стверджує, що невиконання рішення суду у справі №17038/23 підтверджує і те, що 03.04.2024 (після формування листа від 22.03.2024, на підставі якого було прийнято виконавцем оскаржувану постанову) органом ДМС подано до суду заяву про відстрочення виконання судового рішення у зазначеній справі. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції не встановив чи містять матеріали виконавчого провадження докази виконання органом ДМС судового рішення у справі №460/17038/23.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що за результатами розгляду справи №460/17038/23 рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 вирішено:

1) визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, оформлену листом від 30.06.2023, у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства;

2) зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 21.06.2023 про відмову від громадянства російської федерації.

Для примусового виконання вказаного рішення від 27.09.2023 у справі №460/17038/23 Рівненський окружний адміністративний суд видав відповідний виконавчий лист від 06.03.2024 №460/17038/23, в якому відтворено резолютивну частину судового рішення - зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 21.06.2023 про відмову від громадянства російської федерації.

За заявою позивача постановою державного виконавця відповідача від 19.07.2024 відкрито виконавче провадження №75577359 з примусового виконання вказаного виконавчого документа. Зазначена постанова державного виконавця надіслана відповідачем сторонам виконавчого провадження (позивачу і третій особі) разом із супровідним листом від 19.07.2024 №20070.

23.07.2024 до відповідача від Управління ДМС України в Рівненській області надійшов лист від 23.07.2024 №5601-9-2726/561-24, яким Управління ДМС України в Рівненській області як боржник у вказаному виконавчому провадженні №75577359 повідомив державного виконавця про виконання ним рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 у справі №460/17038/23, на підтвердження чого до вказаного листа додано копію листа від 22.03.2024 №М-14/6/5601-24/5601.11/1142-24, яким повідомлено позивача про прийняття її декларації про відмову від громадянства російської федерації.

29.07.2024 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №75577359 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті №1404-VIII, оскільки встановлено фактичне повне виконання рішення відповідно до повідомлення Управління ДМС України в Рівненській області №5601-9-2726/561-24 від 23.07.2024.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А за змістом пункту першого частини другої статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 3 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з пунктом дев`ятим частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається, зокрема резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, що у виконавчому листі Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року № 460/17038/23, на підставі якого державний виконавець 19 липня 2024 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 75577359, зазначено резолютивну частину рішення суду, яка передбачає такий захід примусового виконання зазначеного рішення: зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 21 червня 2023 року про відмову від громадянства російської федерації.

Отож, для закінчення виконавчого провадження № 75577359, на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII державний виконавець з урахуванням наданих йому цим Законом повноважень зобов`язаний був перевірити наявність фактичного виконання боржником у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме з`ясувати, чи була прийнята боржником декларація ОСОБА_1 від 21 червня 2023 року про відмову від громадянства російської федерації.

Так, в оскаржуваній постанові відповідач зазначає, що листом від 23 липня 2024 року за № 5601-9-2726/561-24 боржником повідомлено про фактичне повне виконання рішення суду у справі №460/17038/23.

З огляду на наведене, про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року № 460/17038/23 відповідач дійшов висновку виключно зі змісту листа Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 23 липня 2024 року за № 5601-9-2726/561-24, проте до зазначеного листа боржником не долучено доказу, який би підтверджував сам факт виконання судового рішення.

Як вбачається з листа Управління ДМС 23 липня 2024 року за № 5601-9-2726/561-24, на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024 у справі №460/17038/23 УДМС у Рівненській області прийнято декларацію ОСОБА_1 про відмову від громадянства російської федерації від 21.06.2023 та долучено до матеріалів справи про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», про що позивача повідомлено листом від 22.03.2024 № М-14/6/5601-24/5601.11/1142-24.

Поміж тим, відповідач приймаючи оскаржувану постанову, не надав жодної оцінки інформації, яка викладена у листі Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 22.03.2024 № М-14/6/5601-24/5601.11/1142-24 на предмет того, чи врахував боржник правову оцінку, надану судом у рішенні від 27 вересня 2023 року та у Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 460/17038/23.

Як вбачається з листа від 22.03.2024 № М-14/6/5601-24/5601.11/1142-24 боржник зазначає, що пункт 4 декларації про відмову від громадянства російської федерації не може бути застосований як незалежна від позивача причина неотримання документу про припинення іноземного громадянства, оскільки законодавством російської федерації передбачена процедура оформлення припинення громадянства російської федерації та у зв`язку із збройною агресією росії на території України є призупиненою внаслідок розірвання дипломатичних стосунків України з російською федерацією.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить переконання, що зі змісту даного листа державний виконавець мав можливість дійти висновку, що декларація ОСОБА_1 була прийнята відповідачем лише в контексті долучення до матеріалів, проте будь - якого рішення за наслідками прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від громадянства російської федерації, окрім рішення про її долучення до матеріалів справи, орган міграції не приймав, матеріали адміністративної справи та матеріали виконавчого провадження, які долучені до справи теж таких не містять, сторонами такі обставини в процесі розгляду справи не спростовані.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. І такі заходи примусового виконання рішень державний виконавець зобов`язаний здійснювати у спосіб та в порядку, які встановлені не лише Законом України «Про виконавче провадження», а й відповідним виконавчим документом.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач згідно з покладеними на нього обов`язками та наданими йому повноваженнями у належний спосіб не перевірив фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року № 460/17038/23, а відтак висновки про закінчення виконавчого провадження № 75577359 на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» що знайшли своє відображення у спірній постанові, не ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах на їх обґрунтування.

Вказане відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 200/10827/21, який суд апеляційної інстанції враховує на підставі імперативних норм частини п`ятої статті 242 КАС України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема у спосіб визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин справи та з метою належного й ефективного захисту порушеного права позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваля Я.М. від 29 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 75577359, оскільки така не відповідає принципам, передбаченими статтею 2 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 241, 243, 245, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 29.07.2024 про закінчення виконавчого провадження №75577359.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко