Справа № 380/21386/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11 листопада 2024 рокусправа № 380/21386/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Н.І., перевіривши матеріали позовної ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не здійснення повернення ОСОБА_1 суми безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) у розмірі 31000,00 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернутися з поданням до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2023 року в розмірі 31000,00 грн.

Ухвалою Суду від 22.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків.

06.11.2024 за вх.№82289 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, разом з якою подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Зазначив, що 14.09.2023 ОСОБА_1 вперше звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо повернення коштів. Листом управління №1300-5604-8/146366 від 10.10.2024 позивачу було відмовлено у звільненні від сплати збору та поверненні сплачених коштів, з підстав не долучення до заяви усіх необхідних документів, а саме документів, що підтверджують факт використання приватизаційних чеків. Звертає увагу, що відповідь була надана відповідачем через 4 місяці з моменту надсилання ОСОБА_1 вказаної заяви. А сам лист-відповідь надіслані ОСОБА_1 21.02.2024, про що свідчить штамп поштового відділення із вказівкою дати прийняття відділенням поштового зв`язку для відправлення. При цьому лист-відповідь отримано позивачем у березні 2024 року. В подальшому позивач звернувся з метою отримання доказів щодо невикористання житлових чеків.17.04.2024 позивач вдруге звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області із заявою щодо повернення коштів, надавши інформацію про невикористання житлових чеків. Однак, відповідачем було відмовлено у задоволенні поданої заяви. 15.07.2024 позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, однак ухвалою суду від 30.08.2024 позовну заяву було повернуто. В подальшому, представник позивача звернувся до АТ «Ощадбанк» та отримав довідку про невикористання житлових чеків від 19.08.2024. Отримавши довідку АТ «Ощадбанк», 18.09.2024 ОСОБА_1 втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо повернення коштів, однак у поверненні коштів вкотре було відмовлено листом від 30.09.2024. Саме відмову щодо повернення коштів за результатами розгляду заяви від 18.09.2024, викладену у листі від 30.09.2024 було оскаржено до суду, що є предметом розгляду у даній судовій справі. Просить поновити строк звернення до суду.

При вирішенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з такого.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім того, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Із змісту ч.1-3 ст.122 КАС України чітко видно, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Предметом цього спору є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області підготувати та направити подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області для повернення пенсійного збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві самостійно зазначив, що 13.06.2023 уклав договір купівлі-продажу квартири.

При укладанні зазначеного договору позивач 13.06.2023 самостійно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (1% від вартості).

З цим адміністративним позовом позивач звернувся лише 11.10.2024. Тобто, більш ніж через шість місяців після того, як повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Суд звертає увагу, що у постанові від 19.08.2021р. у справі № 360/2687/20 Верховний Суд чітко зазначає, що "У справах щодо повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі житла вперше початок перебігу строку на звернення до суду розпочався для позивача саме з часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про своє порушене право, й таким днем є дата сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, платником якого, на переконання позивачки, вона не є, й, відповідно, який був сплачений нею помилково".

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, позивач мав звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом протягом шести місяців з дня здійснення спірного платежу, тобто з 13.06.2023. Однак, до суду позовна заява подана 13.06.2023, тобто, із пропущенням встановленого строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Щодо твердження представника позивача про те, що строк звернення до суду пропущений у зв`язку з неодноразовим зверненням до компетентних органів щодо отримання необхідних доказів у підтвердження відсутності обов`язку сплати збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. "в" п.15-2 Порядку №1740 (у редакції після внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набула чинності 26.09.2020), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

Згідно з п.15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з 26.09.2020 держава конкретизувала законодавство, яке регламентувало підстави та процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, чітко визначила коло осіб, які у розумінні Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); перелік документів, котрі особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває житло.

Тобто, починаючи з 26.09.2020 в рамках чинного законодавства держава створила механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абз.4 п.15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету.

До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений п. «в» п. 15-2 Порядку № 1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше.

Отже, суд приходить до висновку, що реалізувати право на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за договором купівлі-продажу нерухомого майна, особа може, за умови дотримання діючого механізму.

Однак, позивач у даній справі протягом тривалого часу не вчиняв дій щодо отримання необхідних доказів, та в подальшому своєю пасивною поведінкою мотивує причини пропуску строку звернення до суду.

Отже таке свідчить про тривале зволікання за зверненням до суду за захистом порушеного права позивача і не обґрунтовано такого тривалого періоду з червня 2023 року звернення до суду.

З огляду на що, причини, які викладені у клопотання про поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Викладені у заяві від 29.10.2024 причини пропуску строку звернення до суду - визнати неповажними. Відмовити в задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн, сплаченого відповідно до квитанції №BFK5-QY6S-S3KE від 11.10.2024.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна