Справа № 520/20874/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 р. Справа № 520/20874/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.09.24 по справі № 520/20874/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у якому просив суд:

- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду в Харківський області щодо відмови, викладеної у листі від 11.07.2024 №2000-0202-8/126222, у зарахуванні ОСОБА_1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 періоди роботи зазначені в довідках № 228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 та період роботи з 2009 по 2011 років;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду в Харківський області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи зазначені в довідках № 228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 та період роботи з 2009 по 2011 року згідно з трудової книжки НОМЕР_1 від 13.05.1998, для обчислення пенсії з дати її призначення з 10.02.2024; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що 05.03.2024 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області №58 від 14.03.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах по списку №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. У вищезазначеному рішенні зазначено, що до страхового стажу зараховані всі періоди роботи, до пільгового стажу не зараховано пільгові довідки №228, 229, 230, 231 від 13.02.2013, оскільки підприємство знаходиться на окупованій території, необхідно надати витяг ЕДР де знаходиться та зареєстроване підприємство; періоди пільгового стажу згідно з даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування період з 2009 по 2011, необхідно надати витяг ЕДР де заходиться та зареєстроване підприємство; період з 2014 рік оскільки відсутній запис в трудовій книжці. Відповідно до рішення №58 від 14.03.2024 страховий стаж позивача становить 37 років 6 місяців 22 дні (в тому числі додатково за 9 повних років за стаж на пільгових умовах), стаж що дає право на зниження ПВ: робота за списком №1 складає 9 років 9 місяців 26 днів. Згодом позивач надав додаткові документи та пенсію було призначено, але не враховано спірні роки роботи. Відповідачем також відмовлено позивачу у зарахування стражу роботи до пільгова періоду оспорюваним рішенням. Вважає такі дії відповідача протиправними, адже вказані період роботи підтверджено трудової книжкою позивача. Періоди роботи зазначені в довідках №№228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 підтверджується також записами трудової книжки НОМЕР_1 . Доводи відповідача про те, що підприємство знаходить на тимчасово окупованій території, то такі позивач оцінює критично, адже відповідачу необхідно було застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі №420/2319/16-а, від 21.02.2020 року у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 року у справі №243/6299/17. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не були враховані періоди роботи зазначені в трудовій книжці та довідках - з 31.07.1992 по 09.08.1992 призначений учнем гірничого під землею 1р. з повним робочим днем; з 10.08.1992 по 21.10.1992 направлений на курси МПУ-ГГП під землею; з 22.10.1992 по 21.03.1995 переведений гірничім підземником 2р. з повним робочим днем; з 13.04.1995 по 01.01.1996 переведений учнем прохідника під землею ЧРС з повним робочим днем; з 02.01.1996 по 27.04.1998 переведений прохідником підземним 5 р. з повним робочим днем; з 01.11.1999 по 23.10.2003 призначений виконуючим обов`язки помічника начальника дільниці; з 24.10.2003 по 26.12.2007 призначений виконуючим обов`язки дільниці підземним з повним робочим днем; з 02.07.2007 по 21.08.2007 призначений во. головного інженера пов`язаного з підземними роботами; з 22.08.2007 по 20.04.2008 переведений начальником дільниці КД підземним з повним робочим днем. Не враховано, що обчислення пенсії з дати її призначення. Також судом першої інстанції тільки частково задоволено витрати на правничу допомогу адвоката.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав свою апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що до пільгового стажу за списком № 1 зараховані наступні періоди роботи: з 28.04.1998 по 01.07.2007 та з 22.08.2007 по 15.12.2008 року.

Стаж за списком № 1 складає 10 років 6 місяців.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до наданих ОСОБА_1 довідок № №230, №231 від 13.02.2013, оскільки підприємство знаходиться на окупованій території, необхідно надати витяг з ЄДР з інформацією про місце знаходження та реєстрацію підприємства; період з 2009 по 2011 рік - необхідно надати витяг з ЄДР з інформацією про місце знаходження тіа реєстрацію підприємства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» № 1207-УІ1 від 15.04.2014 (далі - Закон № 1207Л/ІІ) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям необхідно було забезпечити до 1 грудня 2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належить до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі свої повноваження в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Таким чином, з 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, не функціонують.

Також відповідач вважає, що позовна вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Позивач скористалася своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи позивача. Витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, на думку позивача, відповідачем безпідставно не зараховано періоди роботи позивача за періоди зазначені в довідках №№228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 та період з 2009 по 2011 оскільки підприємство знаходить на окупованій території.

Разом з тим, представник позивача звертає увагу, що періоди роботи зазначені в довідках №№228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 та беззаперечно мають бути зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу, що відповідачем не заявлено письмового клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також, відзив на позовну заяву не містить даних вимог щодо зменшення витрат на правничу допомогу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду в Харківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14 березня 2024 року рішенням головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області №58 позивачу відмолено у призначенні пенсії на пільгових умовах по списку №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи. До пільгового стажу не зараховано пільгові довідки №228, 229, 230, 231 від 13.02.2013 оскільки підприємство знаходиться на окупованій території, необхідно надати витяг ЕДР де знаходиться та зареєстроване підприємство; періоди пільгового стажу згідно з даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування період з 2009 по 2011, необхідно надати витяг ЕДР де заходиться та зареєстроване підприємство; період з 2014 рік оскільки відсутній запис в трудовій книжці /а.с. 15-16/.

Відповідачем 11.07.2024 надано відповідь №2000-0202-8/126222 на адвокатський запит щодо ОСОБА_1 . У листі зазначено, що на підставі наданих документів позивачу з 10.02.2024 призначено пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». До пільгового стажу за списком №1 зараховано наступні періоди: з 28.04.1998 по 01.07.2007 та з 22.08.2007 по 15.12.2008. Стаж за списком №1 складає 10 років 6 місяців. Відповідачем до пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до наданих позивачем документів, а саме: довідок №№228, 229, 230, 231 від 13.02.2013, оскільки підприємство знаходить на окупованій території, необхідно надати витяг з ЄДР з інформацією про місце знаходження та реєстрацію підприємства; періоди пільгового стажу згідно з даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування період з 2009 по 2011, необхідно надати витяг ЕДР де заходиться та зареєстроване підприємство; період з 2014 рік оскільки відсутній запис в трудовій книжці /а.с. 11-12/.

Позивач вважає дії відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем спірні періоди роботи, підтверджено належними, допустимими доказами, а саме записами трудової книжки позивача, наказами про атестацію робочого місця, довідками підприємства, які оцінені судом як кожен окремо так і сукупності. Таким чином їх не врахування відповідачем при призначенні пенсії позивача, суд визнав протиправним та зобов`язав відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а саме періоди роботи: з 31.07.1992 по 31.08.1992, з 22.03.1995 по 12.04.1995, з 28.04.1998 по 31.10.1999, з 27.12.2006 по 01.07.2007, з 02.01.2009 по 18.11.2011. Крім того, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з рахунків відповідача у розмірі 2000,00 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди з дати призначення пенсії.

Колегія суддів переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Приписами абз.1 п.3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що періоди роботи ОСОБА_1 , підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 :

- 31.07.1992 призначений учнем гірничого під землею 1р. з повним робочим днем;

- 10.08.1992 направлений на курси МПУ-ГГП під землею;

- періоди роботи з 22.10.1992 по 21.03.1995 переведений гірничім підземником 2р. з повним робочим днем;

- періоди роботи з 22.03.1995 по 12.04.1995 направлений на курси прохідників підземних;

- періоди роботи з 13.04.1995 по 01.01.1996 переведений учнем прохідника під землею ЧРС з повним робочим днем;

- періоди роботи з 02.01.1996 по 27.04.1998 переведений прохідником підземним 5 р. з повним робочим днем;

- періоди роботи з 28.04.1998 по 31.10.1999 гірський майстер підземним з повним робочим днем під землею;

- періоди роботи з 01.11.1999 по 23.10.2003 призначений виконуючим обов`язки помічника начальника дільниці;

- періоди роботи з 24.10.2003 по 26.12.2007 призначений виконуючим обов`язки дільниці підземним з повним робочим днем;

- періоди роботи з 27.12.2006 по 01.07.2007 начальник дільниці підземним з повним робочим днем під землею;

- періоди роботи з 02.07.2007 по 21.08.2007 призначений во. головного інженера пов`язаного з підземними роботами;

- періоди роботи з 22.08.2007 по 20.04.2008 переведений начальником дільниці КД підземним з повним робочим днем;

- періоди роботи з 02.01.2009 по 18.11.2011 прийнятий головним інженером з повним робочим днем під землею. По результатам атестації робочих місць підтверджує право на пенсію на пільгових умовах по списку №1 /а.с. 18-24/.

Записи у трудовій книжці заповнені вірно, внесені з посиланням на первинні документи, також записи завірені уповноваженими особами та скріплено печатками підприємств.

Разом із тим, наказами державного підприємства відкритого акціонерного товариства «Шахта № 81 «Київська» від 16.07.1997 № 555, від 05.07.2002 № 704, від 21.03.2007 № 430 про проведення атестацій робочих місць, робітників, за результатами атестації робочих місць по умовах праці підтверджено право позивача на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 /а. с. 26, 27, 32-35/.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (п. 4 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі - Порядок № 383)).

Відповідно до п. 5 Порядку №383 у разі підтвердження за результатами атестації та висновку Державної експертизи умов праці права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками № 1 чи 2 працівникам окремих видів виробництв, робіт, професій чи посад, які мають виражену специфіку, до пільгового стажу зараховується період їх роботи на даному підприємстві, за який умови праці на відповідних робочих місцях не змінювалися і який визначений наказом по підприємству чи організації про затвердження результатів проведення цієї атестації.

Крім того, підпунктом 4.5 пункту 4 Порядку №383 визначено, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (пп. 4.2 п.4 Порядку №383).

Таким чином, законодавець визначив, що у разі проведення атестації робочих місць та підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до довідок товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантракцит» відокремлений підрозділ «Шахта № 81 «Київська» від 13.02.2013 про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них:

1) довідка № 231: періоди роботи з 31.07.1992 до 31.08.1992, з 01.09.1992 до 21.10.1992, з 22.10.1992 до 21.03.1995;

2) довідка № 230: періоди роботи з 22.03.1995 до 12.04.1995, з 13.04.1995 до 01.01.1996, з 02.01.1996 до 27.04.1998;

3) довідка № 229: періоди роботи з 28.04.1998 до 31.10.1999, з 01.11.1999 до 23.10.2003, з 24.10.2003 до 26.12.2006;

4) довідка № 228: періоди роботи з 27.12.2006 до 01.07.2007, з 02.07.2007 до 21.08.2007, з 22.08.2007 до 20.04.2008.

Дані професії, які обіймав позивач, передбачені списком № 1 /а.с. 38-41/.

Колегія суддів звертає увагу, що органом Пенсійного фонду не зараховано позивачу весь період роботи з 02.01.2009 по 18.11.2011 та стаж роботи позивача, який підтверджено довідками підприємства від 13.02.2013 № 228, 229, 230, 231, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території та необхідно надати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з інформацією про місце знаходження та реєстрацію підприємства, з даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Щодо періоду роботи з 02.01.2009 по 18.11.2011, то такий охоплюється наказом товариства від 21.03.2007 № 430 про атестацію робочих місць, що підтверджує права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах та до пільгового стажу зараховується період роботи впродовж наступних 5 років, а відтак спірний період охоплюється п`ятирічним періодом роботи на відповідному підприємстві, адже будь-яких доказів, які б підтверджували, що на даному підприємстві змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідачів правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачем не надано доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа №672/914/16-а) та від 11.07.2019 (справа №127/1849/17) перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи, що позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для отримання відповідних первинних документів і у нього відсутня будь-яка можливість в інший спосіб їх отримати з незалежних від нього підстав, а відповідач в свою чергу не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача, то поведінка органу Пенсійного фонду щодо не зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа №234/13910/17), від 07.03.2018 (справа №233/2084/17).

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні періоди роботи позивача відображені як в трудовій книжці, так і підтверджені наказами підприємства про атестацію робочих місць (період з 02.01.2009 по 18.11.2011), довідками підприємства від 13.02.2013 № 228-231, підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи позивача за списком №1, що дає право позивачу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Доказів визнання недостовірними записів трудової книжки або внесення неправдивої інформації до довідок матеріали справи не містять, тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином позивачем спірні періоди роботи, підтверджено належними, допустимими доказами, а саме записами трудової книжки позивача, наказами про атестацію робочого місця, довідками підприємства. Їх не врахування відповідачем при призначенні пенсії позивача є протиправним.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а саме періоди роботи: з 31.07.1992 до 31.08.1992, з 22.03.1995 до 12.04.1995, з 28.04.1998 до 31.10.1999, з 27.12.2006 до 01.07.2007, з 02.01.2009 до 18.11.2011, оскільки вказані періоди за довідками підприємства від 13.02.2013 № 228-231 відображені не у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе доповнити резолютивну частину рішення щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, а саме періодами роботи: з 01.09.1992 до 21.10.1992, з 22.10.1992 до 21.03.1995, з 13.04.1995 до 01.01.1996, з 02.01.1996 до 27.04.1998, з 01.11.1999 до 23.10.2003, з 24.10.2003 до 26.12.2006, з 02.07.2007 до 21.08.2007, з 22.08.2007 до 20.04.2008.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди з дати призначення пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що оскільки пенсію позивача призначена з 10.02.2024, що підтверджено доказами у справі, підстави визнати дату зарахування вказаних періодів з 10.02.2024 у колегії суддів відсутні, з огляду на положення ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже будь-яких даних щодо не зарахування відповідачем спірних періодів пільгового стажу з дати призначення пенсії позивачу відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди з дати призначення пенсії, задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та адвокатом Франковським Є. В. укладено договір про надання правничої допомоги від 28.06.2024 (далі договір) /а.с. 44-45/.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач у відзиві на позов не наводить аргументи про зменшення заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу.

З досліджених доказів колегією суддів вбачається, що вартість послуг адвоката наданих клієнту, визначається з розрахунку 1 (одна) година витраченого часу адвоката дорівнює 2000,00 грн ( п. 4.2 договору).

Відповідно до звіту витраченого часу від 01.07.2024 адвокатом надано наступні правничі послуги позивачу: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, отримання письмових доказів та пояснень по суті 0,5 год, 1000,00 грн; підготування, аналіз судової практики, подача до суду позовної заяви з предмету надання правничої допомоги - 2 год, 4000,00 грн. Всього сума гонорару 5 000,00 грн /а.с. 47/.

Так, зафіксовані у звіті від 01.07.2024 надані адвокатом правничі послуги, кількість витрачено часу, за якою ціною та загальна вартість таких послуг, є належним доказом, що описує надані послуги з правової допомоги.

01.07.2024 адвокатом видано позивачу квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 01.07.2024 та прийнято під позивача оплату у розмірі 5000,00 грн за договором від 28.06.2024 /а.с. 42/.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 (справа №640/15803/19), від 01.09.2020 (справа №640/6209/19).

Згідно з правової позиції викладеної у постанові Великої Палата Верховного Суду 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 по справі №640/3406/20.

Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18, у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.

Дослідивши вищевказані документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий розмір витрат у даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Так, докази, надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, переконливо доводять, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді першої інстанції, однак вони є неспівмірними із складністю справи, адже така є незначної складності, а включення адвокатом до наданих позивачу послуг таких видів наданої правової допомоги: зустріч з клієнтом та аналіз судової практики щодо спірних правовідносин - не є самостійними видами наданих послуг, а можна розцінювати як надання консультацій.

Окрім цього не можна віднести до адвокатських послуг подання до суду позову.

З огляду на викладене вище, фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, зокрема, складання позовної заяви, складність справи, а саме: вказана справа є справою незначної складності, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що розумно обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу будуть у сумі 2000,00 грн, які обумовлені об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів та заяв по суті, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 №1691 визначено порядок формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

Відповідно до даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів відповідач є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад належать власні повноваження, зокрема, щодо забезпечення виконання місцевого бюджету, а також: здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Таким чином, у зв`язку з наявністю у відповідача відповідних рахунків, з яких можливе стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з рахунків відповідача у розмірі 2000,00 гривень.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з доповненням до абзацу про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

В іншій частині рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі 440/3005/19.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1453 грн 50 коп. згідно з квитанцією №0.0..1 від 20.09.2024 року.

Колегія суддів враховуючи наведене дійшла висновку, що витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача у розмірі 1453 гривні 50 копійок.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 по справі № 520/20874/24 - змінити.

Доповнити третій абзац резолютивної частини рішення щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 періоди роботи, а саме: з 31.07.1992 по 31.08.1992, з 22.03.1995 по 12.04.1995, з 28.04.1998 по 31.10.1999, з 27.12.2006 по 01.07.2007, з 02.01.2009 по 18.11.2011 такими періодами: з 01.09.1992 до 21.10.1992, з 22.10.1992 до 21.03.1995, з 13.04.1995 до 01.01.1996, з 02.01.1996 до 27.04.1998, з 01.11.1999 до 23.10.2003, з 24.10.2003 до 26.12.2006, з 02.07.2007 до 21.08.2007, з 22.08.2007 до 20.04.2008.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року у справі № 520/20874/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м-н Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський