Справа № 260/5678/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/5678/24 пров. № А/857/25762/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року (судді Луцович М.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 14 год. 06 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 03.10.2024) у справі №260/5678/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.08.2024 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною щодо винесення постанови від 20 серпня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817, визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 серпня 2024 року ВП №73935817, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Міністерство юстиції України оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта Семен І.Р. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 22 вересня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/4436/23, яке набрало законної сили 01 листопада 2023 року, визнано протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, за формою довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям. Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

21 грудня 2023 року на виконання рішення суду у справі № 260/4436/23, видано два виконавчі листи: - Зобов`язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення; - Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 260/4436/23/2023 про зобов`язання Міністерства соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

22 січня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/4436/23, виданого 21 грудня 2023 року та відкрито виконавче провадження ВП № 73935817.

30 січня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у межах виконавчого провадження ВП № 73935817 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження на підставі листа Міністерства соціальної політики від 29.01.2024 № 2204/0/2-24/13 та копії листа направленого стягувачові від 14.12.2023 за № 3059/0/196-23.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/764/24, яке набрало законної сили 29 травня 2024 року, визнано протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 30 січня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817; визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2024 року ВП №73935817, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 .

17 липня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у межах виконавчого провадження ВП № 73935817 прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження.

20 серпня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у межах виконавчого провадження ВП № 73935817 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження на підставі листа Міністерства соціальної політики від 25.07.2024 за № 17797/0/2-24/13.

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 4 статті 18 Закону вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, провівши правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм, суд зазначає, що будь-яке рішення суду, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, яке повинно бути забезпечене органами Державної виконавчої служби України.

При цьому, виконання судового рішення має відбуватись у порядку та спосіб, встановлені відповідним виконавчим документом. Лише дотримання такої чіткої процедури і свідчитиме про повне та фактичне виконання рішення суду.

Нормами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено на підставі матеріалів справи, що 22 вересня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/4436/23, яке набрало законної сили 01 листопада 2023 року, визнано протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, за формою довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям. Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування часу військової служби з 11.03.1985 року по 19.04.1987 року до стажу державної служби не зважаючи на те, що така посада не віднесена до посад державних службовців.

Суд зазначив, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України Про державну службу.

За таких обставин, оскільки позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно мав право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали, а відтак слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі вказаної довідки позивачу для призначення пенсії.

Як вбачається із позовних вимог позивач просив суду зобов`язати Міністерство соціальної політики України видати ОСОБА_1 довідку для призначення пенсії окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 10.05.2017 року №750 за формою довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3.

Однак, суд вказав у справі № 260/4436/23 на те, що зобов`язання відповідача за рішенням суду видати довідку про заробітну плату набуде ознак втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим і суперечить завданням адміністративного судочинства. На переконання суду ефективним та належним способом захисту прав позивача було зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, рішенням суду у справі № 260/4436/23 боржника було зобов`язано вчинити конкретні дії, а саме зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення, а саме: - зарахування часу військової служби з 11.03.1985 року по 19.04.1987 року до стажу державної служби не зважаючи на те, що така посада не віднесена до посад державних службовців; - за рішенням суду позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно має право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали; - рішенням суду визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі вказаної довідки позивачу для призначення пенсії.

Відповідач у даній справі як на підставу для закінчення виконавчого провадження посилається на лист Міністерства соціальної політики від 25.07.2024 за № 17797/0/2-24/13, згідно якого Міністерство соціальної політики 19.07.2024 на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження № 73935817 повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 з врахуванням висновків суду та направило відповідь на поштову адресу заявника. З огляду на це, Мінсоцполітики вказано, що рішення суду виконало та просило державного виконавця Заєць Т.І. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73935817 від 17.07.2024 відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження.

Міністерство соціальної політики листом № 3119/0/290-24/54 від 19 липня 2024 року повідомило ОСОБА_1 , що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу, визначено пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу (далі-Закон № 889). При цьому, довідка про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 видається особам, які мають право на призначення пенсії згідно з пунктом 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (зі змінами) (пункт 2 Порядку № 750). Таким чином, час проходження військової служби не може бути зарахований до 10-річного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723. За інформацією Пенсійного фонду України, станом на 01.05.2016 стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723, становить 9 років 9 місяців (за даними трудової книжки). З огляду на викладене підстави для видачі заявнику довідки про заробітну плату для призначення пенсії державному службовцю відсутні.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що дані листи Міністерства соціальної політики України не можна вважати розглядом заяви ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення від 22 вересня 2023 року №260/4436/23, оскільки у тій справі суд зазначив, що позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно має право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали.

Тобто, з листа Міністерства соціальної політики № 3119/0/290-24/54 від 19 липня 2024 року вбачається, що такий прямо суперечить висновкам суду, наведених у рішенні від 22 вересня 2023 року №260/4436/23, а відмова ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату для призначення пенсії державному службовцю Міністерством соціальної політики прийнята всупереч встановлених обставин судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на території України.

В свою чергу державний виконавець ОСОБА_2 , яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, в тому числі, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню, не вжила достатніх заходів щодо виконання рішення суду від 22 вересня 2023 року №260/4436/23.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №260/764/24 вже визнавалися протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 30 січня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817, однак державним виконавйем повторно не здійснено належну перевірку виконання рішення від 22 вересня 2023 року №260/4436/23 Міністерством соціальної політики України.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що виконавчий лист №260/4436/23/2023 від 21 грудня 2023 року, що перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не виконаний в повному обсязі, відповідно державний виконавець ОСОБА_2 дійшла помилкового висновку про фактичне повне виконання рішення суду та наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, а винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2024 року скасована правомірно судом першої інстанції, доводи апелянта не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі №260/5678/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 08.11.2024