Справа № 300/4045/24
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2024 р. справа № 300/4045/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернуся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення за № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024, зобов`язання поновити та здійснити виплату пенсії за віком з дати її припинення.

27.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач оскаржуваним рішенням № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024 повідомив про те, що при призначенні йому пенсії з 15.11.2023 безпідставно зараховано до страхового стажу період роботи з 10.08.1999 до 12.04.2002, оскільки зазначений стаж не підтверджений первинним документами, внаслідок чого припинив виплату пенсії та запропонував повернути переплата пенсії за період з 15.11.2023 до 31.03.2024 в розмірі 11 629 гривень. Вважає таке рішення протиправним, тому просить поновити та здійснити виплату пенсії за віком з дати її припинення.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження. Просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачу призначено пенсію за віком з 15.11.2023. Відповідач провів перевірку довідки від 23.02.2024, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» для призначення позивачу пенсії. За наслідками проведеної перевірки, оформленої актом за № 0900-1104-1/2608, встановлено, що відсутні накази по Відкритому акціонерному товариству «Снятинавто» за 1999 2002 роки. Рішенням № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024 відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки стаж роботи з 10.08.1999 до 12.04.2022 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Снятин АТП-2642» не підтверджений первинними документами. Переплата пенсії за період з 15.11.2023 до 31.03.2024 становить 11 629 гривень.

Суд, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.11.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 279 від 26.03.2024, направлення за № 2495 КПР від 26.03.2024 посадовою особою відповідача проведено перевірку довідки від 23.02.2024 без номера реєстрації, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» для призначення позивачу пенсії.

За наслідками перевірки складено акт № 0900-1104-1/2608 від 27.03.2024 перевірки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» стажу роботи для призначення пенсії за період з 10.08.1999 до 12.04.2002 ОСОБА_1 , які відображені у довідці від 23.02.2024 без номера реєстрації (а. с. 63).

Висновками вказаного акта перевірки встановлено те, що 12.12.2011 Відкрите акціонерне товариство «Снятинавто» реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» шляхом перетворення. Товариство з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Снятинавто». Накази по Відкритому акціонерному товариству «Снятинавто» за 1999 2002 роки відсутні.

Відповідач, рішенням № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024, повідомив позивача про те, що при призначенні йому пенсії з 15.11.2023 безпідставно зараховано до страхового стажу період його роботи з 10.08.1999 до 12.04.2002, оскільки зазначений стаж не підтверджений первинним документами. Після приведення стажу у відповідність право на пенсію за віком відсутнє. Переплата пенсії за період з 15.11.2023 до 31.03.2024 становить 11 629 гривень та підлягає повернення на рахунок Пенсійного фонду України.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з частиною 2 статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» за №301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого враховують суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд встановив, що відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.08.1999, як основного документу, підтверджують стаж роботи позивача з 10.08.1999 до 12.04.2002 у Відкритому акціонерному товаристві «Снятинавто». Також, цей період роботи позивача підтверджений довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Снятнське АТП-12642» за № 41 від 27.11.2023, як додатковим доказом. А тому у суду не виникає сумнів щодо наявності у позивача такого стажу, а також щодо записів про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Як наслідок, період роботи позивача з 10.08.1999 до 12.04.2002 правомірно був зарахований відповідачем при призначенні позивачу пенсії з 15.11.2023.

Таким чином, суд звертає увагу відповідача на те, що у нього, не було підстав для висновків, що при призначенні позивачу пенсії з 15.11.2023 йому безпідставно зараховано до страхового стажу період роботи з 10.08.1999 до 12.04.2002 у Відкритому акціонерному товаристві «Снятинавто», оскільки зазначений стаж не підтверджений первинними документами, так як, зазначив суд вище, цей період підтверджений вказаною трудовою книжкою позивача та відповідною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Снятнське АТП-12642», і правомірно був зарахований при призначенні позивачу пенсії.

За таких обставин, суд встановив, що з 15.11.2023 позивач має право на пенсію за віком, з врахуванням періоду роботи позивача з 10.08.1999 до 12.04.2002, а припинення відповідачем виплати позивачу пенсії є протиправним.

Суд зазначає, що припинення та поновлення виплати пенсії визначає стаття 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення за № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024).

Так, згідно стаття 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом (частина 1).

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2).

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Згідно статті 50 даного Закону суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (частина 1).

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина 2).

З аналізу встановлених судом фактичних обставини та вказаних норм Закону, суд не встановив підстав для припинення виплати позивачу пенсії, а тому відповідач не мав права на припинення виплати позивачу пенсії та вимоги відшкодуванням позивачем надміру виплачених сум пенсії з 15.11.2023 до 31.03.2024 в розмірі 11 629 гривень.

Таким чином, оскільки позивач порушив право позивача на належну йому пенсію та безпідставно припинив її виплату, тому порушення такого права потребує судового захисту, шляхом відновлення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає викладені в оскаржуваному рішенні обставини та висновки відповідача таким, що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, а тому рішення відповідача за № 0900-0402-8/22624 від 12.04.2024, є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, застосовуючи механізм захисту порушеного права позивача та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частинами 2, 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з врахуванням змісту заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги зобов`язального характеру є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а належним способом захисту їх відновлення, є зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком, призначену з 15.11.2023, та здійснити виплату пенсії з дати припинення її виплати.

Решта доводів та заперечень учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Як наслідок, суд вважає, що заявлений позивачем адміністративний позов є обґрунтованим, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача сплату судового збору в розмірі 986, 96 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією за № 6271-1418-6666-8097 від 21.05.2024, та витрати на сплату витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в розмірі 4 000 гривень згідно ордеру серії АТ № 1067553 на надання правової допомоги адвокатом Візінським Василем Васильовичем, договору про надання правової допомоги від 20.05.2024, акта від 20.05.2024 приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової допомоги, квитанції від 20.05.2024 на суму 4 000 гривень.

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 986, 96 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 0900-0402-8/22621 від 12.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) виплату пенсії за віком, призначену з 15.11.2023, та здійснити її виплату з дати припинення виплати пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 986 (дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 96 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.