Справа № 734/2298/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 734/2298/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соловей В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (на стороні відповідача), - Інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП капітана поліції Ковальова Андрія Володимировича про визнання протиправною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2227523 від 24.05.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;

визнати незаконними дії інспектора Ковальова А.В. щодо прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення;

стягнути з Департаменту патрульної поліції моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову Серії ЕНА № 2227523 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 24 травня 2024 року Інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП капітаном поліції Ковальовим Андрієм Володимировичем, за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 і закрито справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (про визнання незаконними дії інспектора Ковальова А.В. та стягнення моральної шкоди).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що наданий відеозапис із портативного відеореєстратора № 470680, що був закріплений на форменому одязі інспектора старшого лейтенанта Сосуна О.М. , не є належним і допустимим доказом у розумінні ч. 3 ст. 283 КУпАП, оскільки, у зв`язку з тим, що з відеореєстратора № 472994 поліцейського Ковальова А.В. , який постановив спірну постанову, не можливо встановити факт правопорушення позивачем, то на виконання абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суду, як доказ, надано відеозапис подій з портативного відеореєстратора № 470680 інспектора Сосуна О.М., з якого вбачається, що транспортний засіб FORD EDGE, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив п. 11.2 ПДР.

Апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що у постанові серії ЕНА № 2227523 не зазначено посилання на вказані відеодокази, адже такий висновок є проявом зайвого формалізму, який не спростовує факту вчинення позивачем правопорушення.

Також апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки це є виключними повноваженнями посадової особи органу Національної поліції, а не суду. У цій справі здійснюється розгляд скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення, а не про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому закриття провадження у справі є втручанням в повноваження відповідача щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. Наводячи такий аргумент, апелянт послався на правову позицію Верховного Суду, яка з викладена, зокрема, у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №678/568/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (на стороні відповідача), - Інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП капітана поліції Ковальова Андрія Володимировича про визнання протиправною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що рух позивача у лівій смузі був правомірним, жодним чином не порушував вимоги ПДР, а також відбувався задля завершення маневру випередження та для уникнення потенційних аварійних ситуацій.

Позивач стверджує, що при розгляді справи та винесенні постанови поліцейським Ковальовим А.В. проігноровані норми діючого законодавства в частині вимог щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені КУпАП, зокрема не надана можливість скористатись правовою допомогою, оскільки розгляд справи відбувся за скороченою процедурою.

Також позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 липня 2019 р. у справі № 213/1521/16-а (2-а/213/40/16), згідно з яким рух у лівій смузі дороги не є порушенням ПДР, якщо у правій смузі існує перешкода для руху.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 2227523, винесеної 24 травня 2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП капітаном поліції Ковальовим А.В., вбачається, що о 17.00 годині 24 травня 2024 року водій ОСОБА_1 здійснював рух на 97 км автодороги М-01 у с. Кіпті Чернігівського району Чернігівської області транспортним засобом FORD EDGE, д.н.з. НОМЕР_1 , що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив вимоги п. 11.2 Правил дорожнього руху.

За цією постановою щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Позивач, не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що Департаментом патрульної поліції не доведено, що позивачем допущене порушення вимог п. 11.2 Правил дорожнього руху, тому спірна постанова є незаконною, у зв`язку з чим її необхідно скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення.

Також суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 286 КАС України позовна вимога про визнання протиправними дій інспектора Ковальова А.В. не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надані належні і допустимі докази щодо характеру та обсягу моральних і фізичних страждань внаслідок порушення його законних прав, приниження честі, гідності тощо, тому така вимога задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил користування засобами транспорту, в тому числі, за ч.2 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно із пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.4. Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з вимогами пункту 11.2 Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, яка передбачає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач зазначає, що 24 травня 2024 року рухався у крайній правій смузі руху зі сторони м. Чернігова у напрямку м. Києва. Заїхавши у с. Кіпті, знизив швидкість до допустимої і, проїжджаючи під транспортною розв`язкою зі сторони траси М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ, та побачивши, що з неї виїжджають попереду у його смугу руху інші два транспортні засоби (вантажний і легковий автомобілі), а також зафіксувавши, що на узбіччі стоїть працівник поліції, щоб не створювати аварійної ситуації, завчасно перебудувався в ліву смугу руху у тому ж напрямку. Наблизившись до пішохідного переходу, за яким знаходився працівник поліції, побачив, що той вказав на його транспортний засіб із вимогою зупинитись.

Колегія суддів зазначає, що у п. 7 постанови, що оскаржується, зазначено про те, що до постанови додаються: П/в 472994.

У матеріалах справи міститься компакт-диск з двома відеозаписами подій, а саме: із портативних реєстраторів поліцейських № 470680 та № 472994. Відеореєстратором № 470680 зафіксовано рух транспортного засобу FORD EDGE на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, у лівій смузі, що на думку апелянта є правопорушенням п. 11.2 ПДР України, а відеореєстратором № 472994 - зупинка автомобіля позивача та розгляд поліцейським Ковальовим А.В. справи про адміністративне правопорушення.

Апелянт наголошує, що у зв`язку з тим, що з відеореєстратора № 472994 поліцейського Ковальова А.В. , який постановив спірну постанову, не можливо встановити факт правопорушення позивачем, то на виконання абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суду, як доказ, надано відеозапис подій з портативного відеореєстратора № 470680 інспектора Сосуна О.М., з якого вбачається, що транспортний засіб FORD EDGE, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, чим порушив п. 11.2 ПДР.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статей 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, у спірній постанові не містяться відомості про відеозапис із портативного відеореєстратора № 470680, як про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення правил дорожнього руху, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За схожих обставин Верховний Суд виклав аналогічну правову позицію у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а.

Посилання відповідача на два фотозображення, що містяться на DVD-диску, як на доказ винуватості водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є безпідставним, оскільки у постанові Серії ЕНА № 2227523 відсутнє посилання на такі докази.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Отже, постанова, що винесена поліцейським Ковальовим А.В., за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 , є незаконною та підлягає скасуванню.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вирішував справу про адміністративне правопорушення, а відповідно до вимог ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України розглядав адміністративний позов на постанову органу Національної поліції, тому не мав повноважень закрити провадження у справі про адміністративне порушення щодо правил дорожнього руху на підставі пункту 1 ст. 247 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначалось, нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил користування засобами транспорту, в тому числі, за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Системний аналіз норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 ст. 247 КУпАП належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанцій під час розгляду справи не врахував, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення на підставі пункту 1 ст. 247 КУпАП, натомість, адміністративний суд вправі закрити справу про адміністративне правопорушення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

У зв`язку з викладеним, судове рішення в частині закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення, підлягає зміні шляхом закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Щодо доводів позивача про те, що поліцейський порушив процесуальний порядок розгляду справи, зокрема, проігнорував пояснення, клопотання, які заявлені до розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не надав можливість скористатись правовою допомогою, то колегія суддів їх відхиляє, з огляду на таке.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Судовою колегією враховується, що санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

За правилами ст. 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У наведених положеннях правових норм визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 283 КпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Тож, положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року №760/10803/15-а.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому зазначеними приписами законодавства спрощеному порядку, тому твердження позивача про те, що під час розгляду справи поліцейським не вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи є помилковими.

Окрім того, із відеозапису подій, зафіксованих відеореєстратором № 472994 інспектора Ковальова А.В., вбачається, що поліцейський під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зачитав позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, повідомив про можливість користуватися послугами адвоката, а також розглянув клопотання позивача про відвід поліцейського від розгляду справи.

Колегія суддів наголошує, що оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії інспектора Ковальова А.В. та стягнення моральної шкоди, то колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його (рішення) законність та обґрунтованість в цій частині. Як наслідок, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає залишенню без змін.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що дає підстави змінити в цій частині рішення суду шляхом ухвалення судового рішення про закриття провадження у справі. У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року - задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної частини рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року змінити, виклавши його у наступній редакції.

Скасувати постанову Серії ЕНА № 2227523 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 24 травня 2024 року Інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП капітаном поліції Ковальовим Андрієм Володимировичем, за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У решті рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна