Справа № 440/15966/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 р.Справа № 440/15966/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю: секретаря судового засідання Щурової К.А.

представника позивача Крилач О.І.,

представника відповідача Дудника В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЮ" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 (суддя Алєксєєва Н.Ю.; м. Полтава) по справі № 440/15966/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЮ"

до Полтавської митниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЮ" (далі по тексту позивач, ТОВ "ГАЮ") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо неуважного вивчення заяви від 12.09.2023 №08;

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо довільного трактування Висновку про хімічний склад зразків відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів, утворений в результаті утилізації комп`ютерної і побутової техніки, виданий аналітичною випробувальною групою лабораторії Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021;

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо неправомірного втручання у діяльність торгово-промислової палати, ігноруючи експертний висновок Київської торгово-промислової палати №Д-638 від 26.09.2022, яким визначено обсяг виходу продуктів переробки що утворюються в результаті переробки товару;

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо неправомірного ігнорування експертного висновку про вміст токсичних компонентів у зразках відходів та брухту Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021, яким визначено обсяг виходу продуктів переробки з відходів та брухту партії №1 в грамах, та зазначено механізм розрахунків;

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо упередженого трактування та інтерпретації тексту Договору переробки відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів №1/11-202ШЕ від 01.11.2021 з додатками;

- визнати протиправними дії Полтавської митниці щодо перевищення повноважень, передчасно вимагаючи визначення коду товару згідно УК ТЗЕД на продукти переробки, що утворюються в результаті переробки товару;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської митниці, що полягає у невиконанні дій, передбачених ч.2 ст.167 МК України щодо підтвердження даних про обсяг виходу продуктів переробки та ч. 3 ст. 167 щодо встановлення обов`язкових норм виходу продуктів переробки оскільки операції з переробки за межами митної території України здійснюються за типовими (однаковими) технічними умовами, а товари і продукти їх переробки мають постійні характеристики;

- зобов`язати Полтавську митницю внести зміни до Рішення про відмову у наданні дозволу на переробку за межами митної території від 21.09.2023 без номеру, шляхом надання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЮ» вказало, що рішення Полтавської митниці від 21.09.2023 порушує права, свободи, законні інтереси позивача, адже не відповідає вимогам частини восьмої статті 164 Митного кодексу України, за змістом якої рішення про відмову у видачі дозволу на переробку товарів за межами митної території України приймається якщо відомостей, зазначених у поданих заявником документах, недостатньо для визначення обов`язкового обсягу виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті переробки товарів; митний орган виявив невідповідності у відомостях, що містяться у поданих заявником документах, або недостовірність цих відомостей.

Позивач наполягає, що ТОВ «ГАЮ» наданий відповідачеві висновок про хімічний склад зразків відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів, утворений в результаті утилізації комп`ютерної і побутової техніки, виданий аналітичною випробувальною групою лабораторії Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021, для отримання якого інститутом відбір проб з партії №01(22000) здійснений у відповідності до з пункту 4.4. ДСТУ 2897-94 «Брухт та відходи дорогоцінних металів і сплавів. Відбір та підготовка проб», за яким вибір методу відбору проб в кожному окремому випадку визначається характеристиками матеріалу, що відбирається у відповідності з вимогами цього стандарту.

ТОВ «ГАЮ» для переробки та надання дозволу на переробку товарів за межами митної території України проведене дослідження партії №1 (22000кг) відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів із зазначенням масових часток елементів тільки для цієї партії (висновок № 202112-10 від 21.12.2021), а не для всього обсягу поставки 2000 тонн (Договір №1/11-202ШЕ від 01.11.2021). Нормативно-правові акти передбачають зазначати саме масові частки за результатами аналізів. Після виробництва дорогоцінних металів складається паспорт переробки (додаток 3 договору) де і враховується фактична маса отриманих металів і маса яку неможливо видобути. Тому зауваження відповідача щодо різниці за кількістю масової долі елементів готової продукції у давальницькій сировині позивач вважає безпідставним.

Позивач заперечує зауваження відповідача про неможливість визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД готової продукції та її кількості, адже під час митного контролю та митного оформлення товару у рамках договору купівлі-продажу митні органи, якщо у них будуть сумніви щодо коду товару, матимуть можливість здійснити контроль правильності класифікації товару відповідно до глави 11 МК України. ТОВ «ГАЮ» зазначає, що в разі прийняття рішення про реалізацію катодів міді за межами України, митне оформлення буде здійснено з дотриманням норм МК України, а на час розгляду заяви на отримання дозволу на поміщення товарів у певний митний режим, можливість приведення до недотримання заходів тарифного регулювання не є підставою для відмови в наданні дозволу.

Позивач наполягає на відсутності обов`язку ТОВ «ГАЮ», при поданні заяви для отримання письмового дозволу на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території у порядку статті 165 Митного кодексу України, обґрунтовувати кількість виробничих витрат товарів на кожному етапі переробки.

Крім того, позивач вказав про відсутність запитів відповідача до інших органів центральної виконавчої влади або експертних установ чи митних органів іноземних країни для підтвердження даних про обсяг виходу продуктів переробки, що свідчить про небажання отримати такі відомості, що, відповідно, не є підставою для відмови у наданні дозволу на вивезення товарів та поміщення у митний режим переробки за межами митної території України.

ТОВ «ГАЮ», з посиланням на положення частини четвертої статті 3 Митного кодексу України, вказує, що якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/15966/23 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЮ" (вул. Соборності, буд. 66,м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) до Полтавської митниці (вул. Кукоби Анатолія, буд. 28,м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/15966/23 та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЮ» у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що висновок суду про відсутність порушень будь-яких прав чи охоронюваних законом інтересів позивача є хибним. Щодо способу захисту права, обраного позивачем, зазначає, що захист шляхом скасування індивідуального акта чи окремих його положень; зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; зобов`язання вчинити певні дії, як це передбачено п.2 п.3 п.4 ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, не вирішить спір, позивач просив застосувати ч. 2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язати внести зміни до Рішення про відмову у наданні дозволу на переробку за межами митної території від 21.09.2023 без номеру шляхом надання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, оцінивши її як похідну від попередніх, хоча це і була основна позовна вимога, яка зазначалась у первісній позовній заяві.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до митного поста «Полтава» з заявою №08 від 12.09.2023 для отримання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території у порядку, передбаченому статтею 165 Митного кодексу України.

До заяви від 12.09.2023 №08 ТОВ «ГАЮ» були долучені: копія договору від 01.11.2021 №1/11-202IDE; копія експертного висновку Торгово-промислової палати України від 17.11.2021 №1908; копія висновку від 21.12.2021 №202112-10 про хімічний склад зразків відходів та брухту, виданий Інститутом електрозварювання імені Є.О.Патона; копія висновку копія висновку від 15.11.2021 №202111-11 про вміст токсичних компонентів у зразках відходів та брухту, виданий Інститутом електрозварювання імені Є.О.Патона; копія експертного висновку Київської торгово-промислової палати України від 26.09.2022 №Д-638; копія довідки від 12.09.2023 №77-12/09.2023; копія договору від 26.11.2021 №65/2021-бм па поставку банківських/дорогоцінних металів; копія Акту приймання-передавання давальницької сировини від 12.09.2023 №01; копія Реєстраційного посвідчення від 05.12.2016 про внесення до реєстру суб`єктів господарювання, які здійснюють операції з дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням; копія Виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За результатами розгляду Полтавською митницею заяви від 12.09.2023 №08 ТОВ «ГАЮ» у наданні дозволу на переробку товарів за межами митної території України відмовлено.

ТОВ «ГАЮ», вважаючи, що в ході розгляду заяви про надання дозволу на переробку товарів за межами митної території України Полтавською митницею допущені протиправні дії та бездіяльність, звернулося до суду із даним позовом про визнання їх протиправними та зобов`язання відповідача внести зміни до Рішення про відмову у наданні дозволу на переробку за межами митної території від 21.09.2023 шляхом надання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Полтавської митниці не є такою, що порушує будь-які права чи охоронювані законом інтереси позивача, а спосіб захисту права, обраний позивачем є неналежним в розумінні КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади митної справи, зокрема, правовий статус митних органів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (надалі МКУ, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 МКУ, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

За змістом частини 1 статті 318 МКУ, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з положеннями частини першої статті 162 Митного кодексу України, переробка за межами митної території - це митний режим, відповідно до якого українські товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці за межами митної території України без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту.

Частинами першою, другою статті 165 Митного кодексу України передбачено, що поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території допускається з письмового дозволу митного органу за заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи.

Разом із заявою власник товарів або уповноважена ним особа подає митному органу такі документи:

1) зовнішньоекономічні договори або документи, що їх замінюють, на підставі яких здійснюватиметься переробка товарів і які повинні містити, зокрема, відомості про обов`язковий обсяг виходу продуктів переробки, конкретний обсяг робіт і строк їх виконання. Якщо зовнішньоекономічний договір або документ, що його замінює, не містить зазначених відомостей, такі відомості подаються окремим документом;

2) технологічні схеми переробки (крім випадків вивезення товарів з метою ремонту, у тому числі модернізації, відновлення та регулювання), в яких повинні бути зазначені відомості про всі етапи переробки і процесу перетворення товарів, поміщених у митний режим переробки за межами митної території, на продукти переробки, кількісні показники товарів, поміщених у митний режим переробки за межами митної території, та інших товарів, що витрачаються на здійснення операцій з переробки, з обґрунтуванням виробничих втрат товарів на кожному етапі, а також відомості про найменування та кількість відходів переробки;

3) інші документи за бажанням власника товарів або уповноваженої ним особи (висновки державних органів, експертних установ, організацій, стандарти, кодекси усталеної практики, технічні умови, описи чи креслення зразків, відповідно до яких здійснюватиметься переробка, тощо).

Частинами восьмою, дев`ятою статті 165 Митного кодексу України передбачено, що рішення про відмову у видачі дозволу на переробку товарів за межами митної території України приймається, якщо:

1) відомостей, зазначених у поданих заявником документах, недостатньо для визначення обов`язкового обсягу виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті переробки товарів;

2) митний орган виявив невідповідності у відомостях, що містяться у поданих заявником документах, або недостовірність цих відомостей;

3) підприємством не дотримано встановлених законодавством України заборон чи обмежень щодо переробки товарів за межами митної території України.

Дозвіл на переробку товарів за межами митної території України може бути змінено або відкликано митним органом, якщо його видано на підставі недостовірних даних, що мали істотне значення для прийняття рішення про його видачу, або якщо підприємство, якому видано такий дозвіл, не дотримується положень цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Частини перша та друга статті 167 Митного кодексу України передбачає, що митні органи здійснюють контроль за обов`язковим обсягом виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті переробки товарів за межами митної території України. Дані про обов`язковий обсяг виходу продуктів переробки зазначаються в договорі (контракті) на переробку товарів або в окремому документі, що подаються митному органу підприємством для отримання дозволу на переробку товарів за межами митної території України.

Для підтвердження даних про обсяг виходу продуктів переробки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, може звертатися до інших центральних органів виконавчої влади або експертних установ чи в порядку, встановленому міжнародними договорами, укладеними відповідно до закону, до митних органів іноземних країн. Такі звернення не є підставою для відмови у видачі дозволу на переробку товарів за межами митної території України або для зупинення дії раніше виданих дозволів протягом всього періоду їх розгляду.

Так, за результатами перевірки Полтавською митницею договору від 01.11.2021 №1/11-2021DE (а.с.27-33) встановлено, що замовником поставляється така давальницька сировина для переробки: відходи та брухт з вмістом дорогоцінних металів і сплавів; металевий концентрат після первинного подрібнення і сепарації відходів з вмістом дорогоцінних металів і сплавів.

Масова доля елементів готової продукції у давальницькій сировині відрізняється за кількістю. Так, масова доля елементів у відходах та брухті з вмістом дорогоцінних металів і сплавів становить: Аu - 0,0024%, Аg%, - 0,07%, Рd - 0,0006%, Рt -

Відповідно до пункту 3.1 договору від 01.11.2021 №1/11-2021DЕ, а також Додатку до заяви підприємства, подання якої митному органу передує митному оформленню товарів та транспортних засобів «Перелік операцій з переробки та спосіб їх здійснення», поданому відповідно до форми, затвердженої Додатком 4 до Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 (далі - Додаток «Перелік операцій з переробки та спосіб їх здійснення»), готова продукція - це дорогоцінні метали (золото порошок, срібло порошок, паладій порошок) та кольорові метали (мідь катоди).

Проте, у додатку №6 (специфікація №2) до договору від 01.11.2021 №1/11-2021DЕ не міститься інформації щодо катодів міді та їх масової долі у відходах. Договір від 01.11.2021 №1/11-2021DЕ, та додатки до нього відомостей про обов`язковий обсяг виходу продуктів переробки не містять.

Таким чином, договір від 01.11.2021 №1/П-2021DЕ, всупереч вимогам пункту першого частини другої статті 165 Митного кодексу України, не містить відомостей про обов`язковий обсяг виходу продуктів переробки.

Доданий позивачем додатково висновок від 21.12.2021 №202112-10 про хімічний склад зразків відходів та брухту, виданий Інститутом електрозварювання імені Є.О.Патона не містить інформації про обсяги виходу продуктів переробки, а містить лише інформацію про відсоткові масові долі елементів: золота (Аu) - 0,0026%, срібла (Ag)- 0,068%, міді (Сu)-17,0%.

Відповідно визначити за висновком 21.12.2021 №202112-10 обсяги виходу продуктів переробки не можливо.

Водночас, згідно зі Специфікацією № 2 (додаток 6 до договору від №1/11-202ШЕ), масова доля елементів у відходах та брухті визначена: для золота (Аu) - 0,0024%, срібла (Ag) 0,070%, а по міді (Сu) взагалі відсутня.

Тобто, за поданими ТОВ «ГАЮ» документами неможливо достовірно визначити вміст відсоткової долі елементів в товарі, що буде піддаватися переробці, тому відповідно й визначити обсяги виходу продуктів переробки також неможливо.

В експертному висновку Київської торгово-промислової палати України від №Д-638 вказано, що згідно з даними інформаційних джерел (п.5.6) з партії товару загальною загою 22000 кг, вихід металів становить: для золота - 554,64 г, для срібла - 14361,60 г, для міді - 3627800 г.

У той же час, згідно з даними договору з партії товару загальною вагою 22 000 кг, вихід металів становить: для золота - 418,00 г, для срібла - 11660,00 г, для міді - 3627800 г.

Однак, згідно з довідкою від 12.09.2023 №77-12/09.2023, наданою ТОВ «ГАЮ» відповідачеві для розгляду заяви, з партії товару в кількості 22000 кг буде виготовлено золота - 554,64 г, срібла - 14361,60 г, міді - 3627 800 г.

Відтак, колегія суддів вказує на правильність висновку Полтавської митниці про наявність розбіжностей у документах, наданих позивачем для розгляду заяви поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України.

Інформація про наведені вище розбіжності в поданих позивачем документах зазначена митницею у додаткових аркушах №5-10 відмови щодо поміщення товару у митний режим переробки за межами митної території України.

Стосовно виконання ТОВ «ГАЮ» вимоги пункту 2 частини другої статті 165 Митного кодексу України в частині надання митному органу технологічних схем переробки (крім випадків вивезення товарів з метою ремонту, у тому числі модернізації, відновлення та регулювання), в яких повинні бути зазначені відомості про всі етапи переробки і процесу перетворення товарів, поміщених у митний режим переробки за межами митної території, на продукти переробки, кількісні показники товарів, поміщених у митний режим переробки за межами митної території, та інших товарів, що витрачаються на здійснення операцій з переробки, з обґрунтуванням виробничих втрат товарів на кожному етапі, а також відомості про найменування та кількість відходів переробки, судом встановлено, що така технологічна схема переробки відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів наведена у додатку 2 до договору від 01.11.2021 №1/11-2021DЕ (далі - Технологічна схема).

Технологічна схема складається з етапів: Переробка відходів та брухту із застосуванням повітряної і магнітної сепарацій. Це подрібнення брухту в молотковій дробарці, повітряна сепарація, магнітна сепарація в слабкому полі і в сильному полі, просівання, сепарація в вигляді вихрових струмів і магнітодинамічна сепарація. Випалювання. Електростатична сепарація. Плавка на мідному колекторі. Електролітичний спосіб виділення міді. Рафінування міді. Отримання шламів срібла, золота, паладію та чорнової міді. Прокалка та випал. Вилучення срібла. Фільтрація з додаванням царської горілки. Афінаж золота. Вилучення паладію та у разі наявності платини. Утилізація відходів переробки (пластик, склопластик, алюміній, барій, кальцій, кобальт, марганець, нікель, олово, цинк, залізо, берилій, миш`як, кадмій, галій, свинець в основному вигоратимуть в процесі плавки на мідному колекторі та під час прокалки та випалу і утилізується зола).

Однак, згідно з вимогами норм пункту 2 частини другої статті 165 Митного кодексу України, в технологічній схемі повинні бути зазначені:

відомості про всі етапи переробки і процесу перетворення товарів, поміщених у митний режим переробки за межами митної території, на продукти переробки;

кількісні показники товарів, поміщених у митний режим переробки за І межами митної території, та інших товарів, що витрачаються на здійснення і операцій з переробки, з обґрунтуванням виробничих втрат товарів на кожному етапі;

відомості про найменування та кількість відходів переробки.

У наданій ТОВ «ГАЮ» Технологічній схемі, яка наведена у додатку 2 до договору від 01.11.2021 №1/11-2021DЕ відсутні відомості про усі етапи переробки і процес перетворення товарів у готову продукцію.

Технологічна схема не містить кількісних показників товарів, інших товарів, що витрачаються на здійснення операцій з переробки, з обґрунтуванням виробничих втрат товарів на кожному етапі. Також технологічна схема не містить відомостей про кількість відходів переробки.

Отже, Технологічна схема надана в якості додатку 2 до договору від №1/11-2021 DE не відповідає вимогам пункту 2 частини другої статті 165 Митного кодексу України.

Позивач вважає, що Полтавською митницею протиправно неуважно вивчена заява від 12.09.2023 №08, довільно протрактований і проігнорований Висновок про хімічний склад зразків відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів, утворений в результаті утилізації комп`ютерної і побутової техніки, виданий аналітичною випробувальною групою лабораторії Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021, упереджено протрактований та інтерпретований текст Договору переробки відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів №1/11-202ШЕ від 01.11.2021 з додатками та перевищені повноваження в частині вимоги визначення коду товару згідно УК ТЗЕД на продукти переробки.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи доведені обставини повного та всебічного вивчення та надання відповідачем належної оцінки всім наданим до заяви від 12.09.2023 №08 ТОВ «ГАЮ» документам, зокрема: договору №1/11-2021DЕ від 01.11.2021; експертному висновку Торгово-промислової палати України від №1908; висновку від 21.12.2021 №202112-10 про хімічний склад зразків відходів та брухту, виданому Інститутом електрозварювання імені Є.О.Патона; висновку від 15.11.2021 №202111-11 про вміст токсичних компонентів у зразках відходів та брухту, виданому Інститутом електрозварювання імені Є.О.Патона; експертному висновку Київської торгово-промислової палати України від 26.09.2022 № Д-638; довідці від 12.09.2023 № 77-12/09.2023.

Обставини неправомірного втручання Полтавської митниці у діяльність торгово-промислової палати, з ігноруванням Експертного висновку Київської торгово-промислової палати №Д-638 від 26.09.2022, яким визначено обсяг виходу продуктів переробки що утворюються в результаті переробки товару, позивачем не доведені та необґрунтовані.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази такого неправомірного втручання відповідача у діяльність Київської торгово-промислової палати.

Стосовно твердження ТОВ «ГАЮ» про невиконання Полтавською митницею вимог частини другої статті 167 Митного кодексу України, за якою для підтвердження даних про обсяг виходу продуктів переробки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, може звертатися до інших центральних органів виконавчої влади або експертних установ чи в порядку, встановленому міжнародними договорами, укладеними відповідно до закону, до митних органів іноземних країн, колегія суддів зазначає, що таке звернення не є обов`язком митного органу і передбачає наявність певних повноважень саме центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Згідно з положеннями частини дев`ятої статті 165 Митного кодексу України, дозвіл на переробку товарів за межами митної території України може бути змінено або відкликано митним органом, якщо його видано на підставі недостовірних даних, що мали істотне значення для прийняття рішення про його видачу, або якщо підприємство, якому видано такий дозвіл, не дотримується положень цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Тобто, внесення змін до рішення про відмову в наданні дозволу на поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території, шляхом надання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України, Митним кодексом України не передбачене.

Зазначене рішення Полтавської митниці від 21.09.2023 є чинним, не скасованим у встановленому порядку та не є предметом спору в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням чого судом не надається оцінка на предмет його правомірності.

Аналізуючи позовні вимоги ТОВ «ГАЮ» про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити Полтавською митницею певні дії, колегія суддів зазначає, що, за змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 №6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст (інтерес у вузькому розумінні цього слова) та означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Загальні підходи до судового захисту законних інтересів були сформульовані Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі №522/3665/17, в якій зазначено, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним благом, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (ґ) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

За правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 8-9 частини першої статті 4 КАС України визначено позивача як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкта владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. При цьому відповідачем може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до якої звернена вимога позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 КАС України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішенням або бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право якої порушені цим рішенням.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15.08.2019 у справі №822/450/16, від 10.02.2021 у справі №640/14623/20, від 18.03.2021 у справі №826/3932/17, від 19.05.2021 у справі №826/13229/16, від 21.12.2021 у справі №370/2759/18, від 1402.2022 у справі №210/3729/17 та від 28.07.2022 у справі №640/31850/20.

Верховним Судом, також, у постановах від 23.12.2021 у справі №370/2759/18 та від 18.05.2022 у справі №826/12131/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням (рішення, дія), неналежним виконанням (рішення, дія) або невиконанням (бездіяльність) такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів, яка, за загальним правилом, встановлюється у суді першої інстанції за заявою однієї із сторін; такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача; такий спір повинен бути реальним (результат вирішення спору безпосередньо впливатиме на ефективний захист особи або суспільного інтересу у конкретних публічно-правових відносин) та існуючим на момент звернення з позовом; законом може бути визначено спеціальний порядок вирішення публічно-правового спору або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом за умови наявності альтернативного суб`єкта з повною адміністративною процесуальною правоздатністю.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність Полтавської митниці в частині неуважного вивчення заяви від 12.09.2023 №08; довільного трактування Висновку про хімічний склад зразків відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів, утвореного в результаті утилізації комп`ютерної і побутової техніки, виданого аналітичною випробувальною групою лабораторії Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021; неправомірного втручання у діяльність торгово-промислової палати, ігноруванням Експертного висновку Київської торгово-промислової палати №Д-638 від 26.09.2022, яким визначений обсяг виходу продуктів переробки що утворюються в результаті переробки товару; неправомірного ігнорування Експертного Висновку про вміст токсичних компонентів у зразках відходів та брухту Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України №202112-10 від 21.12.2021, яким визначений обсяг виходу продуктів переробки з відходів та брухту партії №1 в грамах, та зазначений механізм розрахунків; упередженого трактування та інтерпретації тексту Договору переробки відходів та брухту з вмістом дорогоцінних металів і сплавів №1/11-202ШЕ від 01.11.2021 з додатками; перевищення повноважень, передчасної вимоги визначення коду товару згідно УК ТЗЕД на продукти переробки що утворюються в результаті переробки товар; невиконанні дій, передбачених частиною другою статті 167 Митного кодексу України щодо підтвердження даних про обсяг виходу продуктів переробки та частини третьої статті 167 Митного кодексу України, щодо встановлення обов`язкових норм виходу продуктів переробки оскільки операції з переробки за межами митної території України здійснюються за типовими (однаковими) технічними умовами, а товари і продукти їх переробки мають постійні характеристики не є такими, що порушують будь-які права чи охоронювані законом інтереси позивача, а спосіб захисту права, обраний позивачем є неналежним в розумінні КАС України.

Відтак, позовні вимоги ТОВ «ГАЮ» у вказаній частині задоволенню не підлягають, відповідно, й не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про зобов`язання Полтавської митниці внести зміни до Рішення про відмову у наданні дозволу на переробку за межами митної території від 21.09.2023 без номеру, шляхом надання письмового дозволу Полтавської митниці на вивезення товарів для переробки за межами митної території України та поміщення товарів у митний режим переробки за межами митної території України.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЮ".

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЮ" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/15966/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 08.11.2024 року