Справа № 520/27504/24
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

12 листопада 2024 року Справа № 520/27504/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та визнання протиправним та скасування висновку,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у затриманні 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 , доставлення ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусовому направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , примушення ОСОБА_1 до вказаного огляду з позбавленням можливості без такого огляду покинути приміщення при ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходження медичного огляду у супроводі представників при ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлення ОСОБА_1 можливості надати до ВЛК необхідні медичні документи щодо наявності у ОСОБА_1 захворювань, результатів рентгенологічного обстеження, вручення ОСОБА_1 повістки на відправку на 02 вересня 2024 на 19.00;

- визнати протиправним та скасувати висновок Військово - лікарняної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 , яка прийнята на підставі обстеження 30 серпня 2024 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Від представника позивача через автоматизовану систему "Електронний суд" надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник просила заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №520/27504/24.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначила, що позовні вимоги, зокрема, мотивовано тим, що лікарями ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 при проведенні медичного огляду ОСОБА_1 від 30.08 .2024 щодо визначення ступеня придатності його до військової служби за станом здоров`я було допущено порушення процедури огляду особи військово-лікарською комісією, а саме: у непроведенні всіх встановлених законом досліджень, а також у неналежному огляді стану здоров`я ОСОБА_1 . З урахуванням висновку ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо придатності до військової служби ОСОБА_1 , йому було вручено повістку на відправку з вимогою з`явитись 02.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до військової частини. Таким чином, представник позивача зазначає, що у ОСОБА_1 наявний обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 його очевидно буде мобілізовано до лав Збройних сил України. Представник вважає, що існує реальна загроза того, що на підставі оскаржуваного висновку ВЛК ОСОБА_1 буде призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період до лав Збройних сил України, що позбавить його можливості захистити свої права під час розгляду справи у суді, а також значно ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду щодо повторного медичного огляду позивача, у разі задоволення позовної заяви, а відтак, на думку представника позивача, розгляд справи втратить будь-який сенс внаслідок неможливості його виконання.

Крім того, представник позивача посилалася на те, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці. При цьому особа, яка вважає, що є непридатною до військової служби за станом здоров`я, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації. За своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується в тому числі виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим. Тобто, у разі винесення такого наказу щодо ОСОБА_1 , як зазначає представник, він набуде статусу військовослужбовця, і будь-яке рішення у цій справі не поновить його право. На думку представника позивача, у разі задоволення позову у цій справі, неможливо буде виконати рішення суду. Водночас, невжиття таких заходів очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , на захист яких заявлено позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.

На підставі викладеного представник позивача просила задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у затриманні 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 , доставлення ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусовому направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , примушення ОСОБА_1 до вказаного огляду з позбавленням можливості без такого огляду покинути приміщення при ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходження медичного огляду у супроводі представників при ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлення ОСОБА_1 можливості надати до ВЛК необхідні медичні документи щодо наявності у ОСОБА_1 захворювань, результатів рентгенологічного обстеження, вручення ОСОБА_1 повістки на відправку на 02 вересня 2024 на 19.00; а також скасування висновку Військово - лікарняної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 , яка прийнята на підставі обстеження 30 серпня 2024 року.

Тобто, фактично позивач не погоджується з висновком Військово - лікарняної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 , яка прийнята на підставі обстеження 30 серпня 2024 року.

За твердженням позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №520/27504/24.

Вимоги поданої заяви позивач обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, що є передбаченою ч.2 ст.150 КАС України підставою для забезпечення позову.

Суд зазначає, що сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Що ж до посилання представника позивача на те, що існує реальна загроза того, що на підставі оскаржуваного висновку ВЛК ОСОБА_1 буде призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період до лав Збройних сил України, що позбавить його права на захист своїх прав під час розгляду справи у суді, а також значно ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду щодо повторного медичного огляду позивача, у разі задоволення позовної заяви, а відтак, розгляд справи втратить будь-який сенс внаслідок неможливості його виконання, то вони базуються на припущеннях, які наразі не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що обраний позивачем захід забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача у заяві.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та дій відповідачів може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідачів чи протиправність оскаржуваного рішення, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Посилання представника позивача на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності або протиправності рішення, яке оскаржується, а також оскаржуваних дій відповідачів, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову представником позивача не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, чи ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав, а також інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені в заяві про забезпечення позову обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті при перевірці правомірності оскаржуваних вимог.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись приписами ст. ст. 90, 150, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та визнання протиправним та скасування висновку відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.А. Полях