Справа № 420/12282/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12282/24
Головуючий в 1 інстанції Стефанов С.О.

Дата і місце ухвалення 26.07.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024р. у справі №420/12282/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 31.10.2023 року №60 про відмову в призначені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію по інвалідності, з дня звернення, тобто з 23.10.2023 року, з урахуванням періодів роботи: з 09.09.1984 року по 06.05.1987 року та з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024р. позов частково задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2023 року №60 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи: з 09.09.1984 року по 06.05.1987 року та з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.09.1984 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії по інвалідності від 23.10.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, стала відсутність у заявника необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону, у зв`язку з не зарахування до останнього періодів його роботи в колгоспі «Правда», КСП «Правда», ТОВ «Надія», з причин відсутності у трудовій книжці підписів уповноважених осіб, а також печаток.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення він діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 23.10.2023 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (надалі Закон № 1058).

За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 09 років 11 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності.

За результатами розгляду вищевказаної заяви відповідачем прийнято рішення №60 від 31.10.2023 року про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до вказаного рішення, вік позивача становить 54 роки 9 місяців 3 дні.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю II та III груп у віці від 52 років то досягнення особою 55 років включно становить, 13-ть років. Страховий стаж особи становить 9 років 11 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів відсутнє.

На обороті зазначеного рішення міститься форма РС - право, тобто розрахунок страхового стажу, до якого не включено період з 09.09.1984 року по 05.05.1987 року, а також з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності протиправними та такими, що порушують Конституційні права та встановлені законодавством України соціальні гарантії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на зарахування до загального страхового стажу періоди його роботи: з 09.09.1984 року по 06.05.1987 року та з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року в колгоспі «Правда», КСП «Правда», ТОВ «Надія», відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.09.1984 року, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача зарахувати останній до загального страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 23.10.2023 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ст. 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч. 2, ч. 4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_1 від 09.09.1984р., в якій містяться записи про період його роботи з 09.09.1984 року по 06.05.1987 року, та з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року в колгоспі «Правда», в подальшому у зв`язку з реорганізацією КСП «Правда», ТОВ «Надія», яке знаходяться в Одеській області Ширяєвського району.

Зазначені вище факти також підтверджені архівними довідками Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Ширяєвської селищної ради» №45 від 10.10.2023р., та №473 від 31.10.2023р.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Крім цього, судова колегія зазначає, що за правовими висновками Верховного Суду, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо права позивача на зарахування до загального страхового стажу періоди його роботи: з 09.09.1984 року по 06.05.1987 року та з 05.05.1989 року по 15.01.1997 року в колгоспі «Правда», в подальшому у зв`язку з реорганізацією КСП «Правда», ТОВ «Надія», відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.09.1984 року.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.58 Закону № 1058 Пенсійний фонд призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що уданому випадку належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 року про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024р., залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик.