Справа № 520/25932/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання забезпечення адміністративного позову

"08" листопада 2024 р. Справа № 520/25932/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина Лук`яненко, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивача про забезпечення позову по справі ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняту 28.06.2024 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. зобов`язати Військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з повним обстеженням, за необхідності - в умовах стаціонару, з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Ухвалою суду від 20.09.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

07.11.2024 представником позивача подано клопотання про забезпечення позову, в якому останній просить суд забезпечити позов ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, шляхом:

- зупинення дії постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятої 28.06.2024 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/25932/24;

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на військову службу під час мобілізації, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/25932/24.

В обґрунтування вимог клопотання про забезпечення позову зазначено, що якщо позов не буде забезпечено, позивач буде призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 за мобілізацією незважаючи на наявність в нього важких захворювань, що не лише унеможливить подальше виконання рішення суду, оскільки особа буде вже в новому статусі військовослужбовця, а й може стати причиною загрози життю позивача. Також зазначено, що оскарження постанови військово-лікарської комісії до суду не зупиняє її дії, при цьому спірна постанова є підставою для призову позивача на проходження військової служби, що позбавить права останнього на захист своїх прав під час розгляду справи у суді, а також істотно ускладнить можливий повторний медичний огляд позивача, небезпека життю і здоров`ю позивача є очевидною, а тому наявні підстави для забезпечення позову.

Суд зазначає, що згідно частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе у порядку ч.9 ст. 205 КАС України та ч.4 статті 229 КАС України розглянути заяву представника представника позивача в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи .

Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено два випадки при яких допускається забезпечення позову, як до його пред`явлення, так і на будь-якій стадії розгляду справи: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписом п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України встановлено види забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акта та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 151 КАС України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Суд звертає увагу, що будь-яке забезпечення позову у справі застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, суд наголошує, що забезпечення позову - це елемент права на судовий захист, що спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права (попередній судовий захист).

Суд зазначає, що з аналізу змісту норм діючого законодавства вбачається, що останні містять вимоги стосовно обов`язку особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

Також, суд звертає увагу позивача, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У спірних правовідносинах позивачем оскаржується постанова Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлена у вигляді довідки №127/16/2082, прийнята 28.06.2024, якою позивач визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу " (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII регламентовано поняття військового обов`язку.

Відповідно зі статтею 1 частинами 1, 2 та 3 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Крім того, статтею 1 частинами 5 та 7 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно зі статтею 4 частиною 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до статті 24 частини 1 пункту 4 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Суд вважає, що запропонований представником позивача захід забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу під час мобілізації, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/25932/24, не відповідає предмету адміністративного позову та порушеному праву позивача, у зв`язку з яким він звернувся до суду.

Таким чином, вказаний захід забезпечення позову не може бути застосований в силу вищевказаних положень п. 4 ч. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, оскільки, по-перше, ІНФОРМАЦІЯ_3 не є стороною у даній справі, а по-друге, проведення органами територіального (районного) центру комплектування та соціальної підтримки дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації не стосуються предмету даного спору, оскільки позивач оскаржує постанову (довідку) Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою позивач визнаний придатним до військової служби.

Щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятої 28.06.2024 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/25932/24, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постановах від 13.06.2018 у справі № 806/526/16, від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Отже, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Отже, вирішення спору в межах даної справи здійснюється судом з урахуванням вищезазначених висновків.

Заявник фактично зазначає, що певні факти щодо його лікування та стану здоров`я, а також інші докази, які могли вплинути на спірне рішення, не були враховані відповідачем.

Разом з тим, забезпечення позову не може підміняти собою подання позову та має інші цілі, а все обґрунтування заяви позивача зводиться до незаконності спірної постанови (довідки).

Юридичний критерій правомірності прийняття спірної постанови (довідки), в тому числі вмотивованість і обґрунтованість такої постанови (довідки), ще підлягає дослідженню судом під час розгляду справи у позовному провадженні.

Окрім того, суд вважає, що представником позивача не доведено, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, як і не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин. Позиція представника позивача ґрунтується на припущеннях, тобто на обставинах, які ймовірно можуть настати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятої 28.06.2024 відносно ОСОБА_1 , є необґрунтованими, а тому заява про забезпечення адміністративного позову в цій частині також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 156, 241-243, 256, 294, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Копії даної ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Роз`яснити, що ухвала підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч.1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 15 днів з дати постановлення (підписання).

Текст ухвали складено та підписано 08.11.2024.

Суддя Марина Лук`яненко