Справа № 280/4427/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/4427/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в адміністративній справі №280/4427/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0629-0801У від 13.02.2024 на суму 15950,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0629-0801У від 13.02.2024 на суму 15950,00 грн. є протиправною та такою, що прийнята в супереч приписів чинного законодавства України. Позивач зазначає, що у січні 2022 року до ДПС подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2021 рік, в якій помилково зазначено суму ЄСВ, яка підлягає сплаті за звітний період в розмірі 15950,00 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що він звільнений від сплати єдиного внеску, оскільки страхові внески за нього протягом спірного періоду сплачував роботодавець ТОВ «Метінвест Діджитал». Позивач зазначає, що виявивши помилку, ним до ДПС подано уточнюючу податкову декларацію платника податку за 2021 рік, в якій скориговано суму ЄСВ, який підлягає сплаті зменшивши його на 15950,00 грн. Проте, відповідачем прийнято спірну вимогу про сплату боргу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0629-0801У від 13.02.2024 на суму 15950,00 грн.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем 17.01.2022 подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2021 рік (реєстраційний №) та Додаток 1 «Відомості про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (далі - Додаток 1) (реєстраційний №), яким самостійно нараховано суму єдиного внеску до сплати у розмірі 15950,00 грн. За результатом подання вищезазначеного звіту, по терміну 21.02.2022 в ІКП по єдиному внеску у позивача за кодом БК 71040000 виникла заборгованість по єдиному внеску у сумі 15950,00 грн. 12.05.2022 позивач подав уточнюючу Податкову декларацію платника єдиного податку, фізичної особи - підприємця за 2021 рік та уточнюючий Додаток 1 до неї, яким задекларовано до зменшення нарахування єдиного внеску у сумі 15950,00 грн. Після подання уточнюючого Додатку 1, зменшення суми єдиного внеску не пройшло в ІКП ОСОБА_1 , у зв`язку з надання звіту не за основним місцем обліку. Відповідач зазначає, що в ході проведеного аналізу поданої звітності ОСОБА_1 , було встановлено, що Податкова декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2021 рік та уточнюючу Податкова декларація була подані не за основним місцем обліку, а саме: перебуваючи на обліку в Олександрівській ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області вище зазначену подано до Вознесенівської ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, з 11.12.2018 позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

17.01.2022 позивачем до контролюючого органу подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2021 рік, в якій помилково зазначено суму ЄСВ, яка підлягає сплаті за звітний період в розмірі 15950,00 грн.

12.05.2022 позивачем подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію платника податку за 2021 рік, в якій скориговано суму ЄСВ, яка підлягала сплаті, шляхом її зменшення на суму 15950,00 грн.

13.02.2024 контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0629-0801, в якій позивача зобов`язано погасити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 15950,00 грн., яка обліковується станом на 31.01.2024.

Позивач, не погодившись з прийняттям спірної вимоги, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацем 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 р.) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що, позивачем у звітній податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2021 рік визначено зобов`язання зі сплати єдиного внеску в розмірі 15950,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що таке нарахування проведено помилково, оскільки позивач у зазначений період працював у якості найманого працівника і роботодавець сплачував єдиний внесок на рівні не нижче мінімального.

З метою виправлення задекларованих нарахувань, позивачем 12.05.2022 до контролюючого органу подано уточнюючу податкову декларацію за 2021 рік у якому зменшено зобов`язання зі сплати ЄСВ на суму 15950,00 грн. Зазначена уточнена декларація була прийнята контролюючим органом, доказів протилежного суду не надано.

Незважаючи на подання позивачем уточнюючого розрахунку, відповідачем не було проведено коригування ІКП, а лише виставлено спірну вимогу.

Суд звертає увагу, що протягом усього 2021 року позивач мав статус застрахованої особи, як найманий працівник ТОВ «Метінвест Діджитал», і роботодавець сплачував єдиний внесок за позивача.

Відповідно до ч.6 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що з урахуванням того, що позивач не виявив бажання додатково сплачувати єдиний внесок, як фізична особа-підприємець, та те, що за позивача єдиний внесок сплачував роботодавець, то нарахування позивачу єдиного внеску як ФОП є протиправним, а спірна вимога підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в адміністративній справі №280/4427/24 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в адміністративній справі №280/4427/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко