Справа № 200/2409/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року справа №200/2409/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченко І.В., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 200/2409/24 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якому просив: визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням); зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі № 240/13821/22, яке набрало законної сили 25.05.2023, від відповідача 12.06.2023 надійшло 35859,85 грн, що є сумою індексації грошового забезпечення за період з 12.08.2016 по 25.07.2017, втім, будь-яких дій з виплати компенсації втраченого позивачем доходу через несвоєчасну виплату цієї індексації відповідачем не вчинено. У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, нарахованої на виконання постанови суду. Рішенням суду у справі № 200/4661/23 від 11.12.2023 позивачу відмовлено у задоволенні позову через неотримання відповідачем заяви позивача про виплату компенсації, через що позивачем знов направлено таку заяву, проте, відповідачем компенсація до теперішнього часу не виплачена.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 200/2409/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням). Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Міністерством оборони України через систему «Електронний суд» надано додаткові пояснення, в яких просить задовольнити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі, в період з 12.08.2016 по 25.07.2017, що не є спірним між сторонами.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі № 240/13821/22, яке набрало законної сили 25.05.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.08.2016 по 25.07.2017, із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року.

На виконання рішення суду позивачу 12.06.2023 надійшло від відповідача 35859,85 грн, що встановлено, зокрема, у справі № 200/4661/23 рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.12.2023, яке набрало законної сили 08.04.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 також до Військової частини НОМЕР_1 .

09.01.2024 позивач звернувся до відповідача через Міністерство оборони України із заявою від 08.01.2024 про виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням), що підтверджується трекінгом поштового відправлення 193. Крім цього, вказана заява направлена позивачем відповідачу на електронну адресу, яка зазначена відповідачем у відзиві, про що позивачем надано скриншот від 08.01.2024.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Суд зазначає, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є однією із основних державних гарантій. При цьому індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд, в тому числі у постановах від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17, від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17, від 16.09.2020 у справі № 815/2590/18, від 05.05.2022 у справі № 380/8976/21, від 26.11.2023 у справі № 560/11895/23, від 14.12.2023 у справі № 600/4606/23-а, від 27.02.2024 у справі № 560/11405/23.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до відповідача за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості (в тому числі виплата заборгованості з індексації грошового забезпечення).

Відповідно до ст. 7 Закону № 2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Проте, відмова відповідача у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості та, відповідно, невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, за його наявності, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

За матеріалами справи індексація грошового забезпечення на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі № 240/13821/22 позивачу виплачена 12.06.2023. Відповідачем з цієї дати та по сьогоднішній день не виплачену спірну компенсацію, його позиція щодо відмови у її виплаті зрозуміла, зокрема, із відсутності дій щодо її виплати, починаючи з 12.06.2023, з відзиву та позив в цій справі.

При цьому, з огляду на аналіз норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, викладений Верховним Судом в постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, суд не вважає обставину отримання або неотримання та надання або ненадання відповідачем письмової відповіді на заяву позивача від 08.01.2024 про виплату компенсації такою, що може мати вплив на вирішення спору, оскільки виплата такої компенсації мала бути проведена у місяця виплати доходу, тобто, у червнів 2023 року, що відповідачем протиправно не було здійснено.

Стосовно тверджень відповідача про те, що Законом № 1214-IX від 04.02.2021 (який набрав чинності 26.02.2021) внесені зміни до Закону 2050-ІІІ, а саме частину 2 статті 2 доповнено абзацом 6 та таким чином додано індексацію в перелік доходів, які слід розуміти під доходами, за порушення строків виплати яких цим Законом передбачена компенсація, а до цього моменту компенсація за несвоєчасну індексацію не могла нараховуватись та виплачуватись через відсутність правового регулювання, то суд зазначає наступне.

Так, у постановах від 05.05.2022 у справі № 380/8976/21, від 26.11.2023 у справі № 560/11895/23 та від 14.12.2023 у справі № 600/4606/23-а, від 27.02.2024 у справі № 560/11405/23 Верховний Суд зауважував, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини є складовими заробітної плати.

В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі №804/496/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №360/3359/19.

Абзац 2 частини третьої статті 9 Закону № 2011 передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Від моменту прийняття закону 2050-ІІІ 19.10.2000 та набрання ним чинності 01.01.2021 його ст. 2 передбачала, що під доходами у цьому Законі слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення) та інші.

Оскільки індексація є складовою грошового забезпечення, то її виокремлення з 26.02.2021 шляхом додання у ст. 2 до переліку тих доходів, за несвоєчасну виплату яких підлягає компенсація, не позбавляє позивача права на отримання такої компенсації до цієї дати та з 12.08.2016, оскільки саме з цієї дати відповідачем не виплачено позивачу належну йому частину грошового забезпечення у вигляді індексації.

У пункті 2.2 Рішення від 15.10.2013 №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем протиправних дій щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням).

Відтак, наявні також підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12.08.2016 по 12.06.2023 включно (день фактичної виплати індексації за судом рішенням).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 200/2409/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі № 200/2409/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко