Справа № 520/27385/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року № 520/27385/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, індекс 65012, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024р. №96 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 11.09.2024р.;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати період роботи з 09.03.1993р. по 28.06.2024р. в митних органах до стажу на посадах віднесених до категорії посад державних службовців та призначити з 11.09.2024р. пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» на підставі довідок, виданих Харківською митницею №07.14.22.02/119 від 02.09.2024р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця(посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №7.14.22.02/118 від 02.098.2024р. про складові заробітної плати ( за період з 01.07.2019 по 31.06.2024), для призначення пенсії (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

-допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплат позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць;

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024р. №96 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 11.09.2024р.. Рішення обгрунтоване тим, що згідно трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з 09.03.1993р. він працював у Харківській митниці, де 26.06.1996р. присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу» з 17.04.1997р. працював у МП Харків-Аеропорт» де 19.06.1998р. присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»; з 10.01.2000року працював у Магістральній митниці «Козачья Лопань» до 30.07.2001р. присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу»; з 10.12.2019р. працював Слобожанській митниці Держмит служби де 01.08.2020р. присвоєне спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу». Оскільки відсутній стаж на посадах віднесених до категорії посад державних службовців, тому права на призначення відповідно до Закону України «Про Державну службу» заявник не має. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправним звернувся до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Рішенням від 18.09.2024р. №96 відмовлено у перерахунку пенсії та перехід з пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав, адже Закон №889 не передбачає норм, які б давали змогу проводити перерахунки та призначення пенсій державним службовцям. Період перебування посадових осіб в органах митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Відповідно до записів у трудовій книжці позивач займав посади у митних органах, на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, що не відноситься до категорій посад державних службовців.. Просить в задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Позивач, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 11.09.2024р. позивач звернувся до органів пенсійного фонду України з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024р. №96 відмовлено у перерахунку пенсії та перехід з пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав, адже Закон №889 не передбачає норм, які б давали змогу проводити перерахунки та призначення пенсій державним службовцям.

Згідно трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з 09.03.1993р. він працював у Харківській митниці, де 26.06.1996р. присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу» з 17.04.1997р. працював у МП Харків-Аеропорт» де 19.06.1998р. присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»; з 10.01.2000року працював у Магістральній митниці «Козачья Лопань» до 30.07.2001р. присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу»; з 10.12.2019р. працював Слобожанській митниці Держмит служби де 01.08.2020р. присвоєне спеціальне звання «Радник митної служби ІІІрангу».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 №822/254/18, від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті митного контролю.

Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України 2012 року встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 588 Митного кодексу України 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною 2 статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 (зразкова справа №822/524/18) та постанові Верховного Суду від 10.07.2018 справа №591/6970/16-а.

Тому, період роботи (служби) позивача в митних органах з 09.03.1993 до 28.06.2024 зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України " Про державну службу" є неправомірним.

Вирішуючи позовні вимоги щодо дати переведення позивача (з 11.09.2024р.) на пенсію за віком відповідно до стаття 37 Закону України " Про державну службу" суд враховує, що розглянувши заяву позивача відповідач прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії з одного виду на інший у зв`язку із відсутністю стажу перебування на державній службі, не досліджують наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії державного службовця на умовах, передбачених для державних службовців за наявності 20 років стажу на посадах державних службовців. Отже, спосіб у який розглянута заява позивача, не відповідає вимогам законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про державну службу".

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод і інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод і інтересів.

Відповідач під час розгляду заяви позивача від 11.09.2024р. не дослідив та не надав оцінку всім обставинам, які мають значення для вирішення питання про переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до п.п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч.ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм права випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питанння, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі адміністративного судочинства.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на таку пенсію, суд робить висновок, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду у Одеській області призначити з 11.09.2024р. пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» на підставі довідок, виданих Харківською митницею №07.14.22.02/119 від 02.09.2024р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця(посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №7.14.22.02/118 від 02.098.2024р. про складові заробітної плати ( за період з 01.07.2019 по 31.06.2024), для призначення пенсії (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Суд зауважує, що у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо позовних вимог про звернення до негайного виконання рішення суду в частині присудження позивачу суми платежу за один місяць суд зазначає, що відповідно до статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд зазначає, що даним рішенням зобов`язано відповідача здійснити призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про Державну службу» та не визначено конкретних сум пенсії, які підлягають виплаті.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги частково.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, індекс 65012, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024р. №96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 11.09.2024р..

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 09.03.1993р. по 28.06.2024р. в митних органах до стажу на посадах віднесених до категорії посад державних службовців та призначити з 11.09.2024р. пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» на підставі довідок, виданих Харківською митницею №07.14.22.02/119 від 02.09.2024р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця(посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №7.14.22.02/118 від 02.098.2024р. про складові заробітної плати ( за період з 01.07.2019 по 31.06.2024), для призначення пенсії (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);/.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, індекс 65012, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968(дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок)..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 12 листопада 2024 року.

Суддя Заічко О.В.