Справа № 520/22264/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 р. Справа № 520/22264/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 (суддя Григоров Д.В.; м. Харків) по справі № 520/22264/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУНП в Харківській області) в якому просив суд:

- скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024р. згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області;

- скасувати наказ від 11.07.2024р. №651 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ ГУНП в Харківській області 22.07.2024р. №323 про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав пропущення строку звернення до суду з приводу оскарження наказу № 217 о/с від 22.05.2024 та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту її отримання.

На виконання ухвали суду позивач подав до суду заяву від 28.08.2024 про поновлення строку звернення до суду в якій зазначив, що позивач не отримував оскаржуваний наказ № 217 о/с від 22.05.2024, а отримав повідомлення про переведення. Крім того, позивач не міг звернутись до суду через стан свого здоров`я та знаходження на лікуванні, що підтверджується довідками з лікарні 23.05.2024-25.05.2024, та листами непрацездатності: лист непрацездатності з 27.05.2024 по 31.05.2024, лист непрацездатності з 01.06.2024 по 05.06.2024, лист непрацездатності з 05.06.2024 по 08.06.2024, лист непрацездатності з 08.06.2024 по 11.06.2024, лист непрацездатності з 12.06.2024 по 13.06.2024, лист непрацездатності з 14.06.2024 по 13.07.2024, лист непрацездатності з 23.07.2024 продовжений 01.08.2024.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді - повернуто позивачу в частині позовних вимог про скасування наказу ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами встановленого ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду, а причини пропуску строку, наведені заявником, є неповажними.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції були проігноровані листи про непрацездатність позивача в період з 14.06.2024 по 13.07.2024 та з 23.07.2024, продовжений 01.08.2024, які були надані позивачем до суду разом з позовною заявою. Вказує, що позивач знаходився на лікуванні безперервно та не міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права через стан здоров`я та проходження лікування в іншому місті (м. Київ), що можливо вважати обставиною, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк. Крім зазначеного, позивач посилається на обставини введення в Україні воєнного стану та проведення бойових дій на її території, що також ускладнило можливість звернення до суду позивача як особи, яка має поганий стан здоров`я та знаходиться на лікуванні.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, у категорії справ, до якої належить ця справа, законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

У частинах першій та другій статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Матеріали справи свідчать, що предметом оскарження у цій справі є, зокрема, наказ ГУНП в Харківській області від 22.05.2024 № 217 о/с відповідно до якого ОСОБА_1 переміщено на посаду інспектора взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

Визначаючи початок перебігу строк для звернення до суду з цим позовом судом першої інстанції враховано доводи позивача про те, що копію оскаржуваного наказу від 22.05.2024 він не отримував, водночас встановлено, що позивач 07.06.2024 отримав повідомлення про те, що наказом ГУ НП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 переміщено на посаду інспектора взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, з 23.05.2024 (а.с. 17, 18).

Отже, станом на 07.06.2024 позивач був обізнаний про прийняття відповідачем наказу № 217 о/с від 22.05.2024 та підстави його прийняття, проте з адміністративним позовом щодо його скасування ОСОБА_1 звернувся до суду лише 07.08.2024, тобто, з пропуском місячного строку, який сплинув 08.07.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поданого позивачем на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивач зазначив, що не міг звернутися до суду через стан свого здоров`я та знаходження на лікуванні, що підтверджується довідками з лікарні 23.05.2024 - 25.05.2024, та листами непрацездатності за період з 27.05.2024 по 31.05.2024; з 01.06.2024 по 05.06.2024; з 05.06.2024 по 08.06.2024; з 08.06.2024 по 11.06.2024; з 12.06.2024 по 13.06.2024; з 14.06.2024 по 13.07.2024; з 23.07.2024, продовжений 01.08.2024 (дійсний на дату звернення до суду).

Дослідивши зміст поданих позивачем документів судом встановлено, що згідно з наданих позивачем довідок від 23.05.2024, 24.05.2024, 25.05.2024 ОСОБА_1 перебував на прийомі і лікуванні у лікаря-стоматолога, де пройшов лікування карієсу, що не свідчить про непрацездатність позивача у вказаний період.

Крім того, позивач надав інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я, складені лікарем-терапевтом, щодо періодів його непрацездатності з 27.05.2024 по 31.05.2024; з 01.06.2024 по 05.06.2024; з 05.06.2024 по 08.06.2024; з 08.06.2024 по 11.06.2024, не підтверджують обставину того, що позивач був позбавлений фізичної можливості самостійно або через своїх представників звернутися до суду з позовом у встановлений законом строк.

Також, з наданих до суду довідок № 086820 та № 088589 від 22.07.2024 судом встановлено, що позивач у період з 14.06.2024 по 13.07.2024 та з 23.07.2024 та з 01.08.2024 знаходився на амбулаторному лікуванні в ДУ "ТМО МВС України по м. Києву та Київській області", тобто надані довідки лише підтверджують перебування позивача під амбулаторним наглядом медичної установи без госпіталізації його до лікарні.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №560/3070/19 зазначив, що амбулаторне лікування розуміє під собою лікувально-профілактичні дії, які надаються особі (основні види медичної допомоги), як в самій амбулаторії (без залишення в лікарні на стаціонар), так і вдома.

Хвороба, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 листопада 2019 року у справі № 120/4137/18-а, відповідно до якої перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.

Аналогічний підхід щодо критеріїв оцінки поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, від 20 лютого 2020 року у справі №560/3070/19, від 26 березня 2020 року у справі №805/2688/18-а, від 27 серпня 2021 року у справі №520/17941/2020, від 12 жовтня 2023 року у справі №560/2291/23, від 26 січня 2024 року у справі № 440/305/19 та від 31 січня 2024 року у справі № 620/13656/21, від 23 травня 2024 року у справі № 420/12562/23.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що позивач у вказаний період перебував на стаціонарному лікуванні чи знаходився у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлені процесуальним законом строки, позивачем до суду не надано.

Таким чином, надані скаржником докази не свідчать про наявність дійсних перешкод чи труднощів пропуску строку звернення до суду з цим позовом, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду протягом встановленого строку.

Щодо доводів скаржника про введення в Україні воєнного стану, місцезнаходження заявника, проведення на території України бойових дій, як обставини, що перешкоджали у реалізації своєчасного звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до правової позиції наведеної Верховним Судом в ухвалі від 13 вересня 2022 року у справі № 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року, обставина повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Так, суд апеляційної інстанції вказує, що дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) реалізацію особами права на звернення до суду. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативної (в конкретних умовах) реалізації таких прав, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не указано на обставини, які зумовлені воєнним станом та пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, що не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду, як і не додано жодних належних доказів на підтвердження наявності непереборних обставин, які у взаємозв`язку із введенням воєнного стану перешкоджали особі вчасно звернутись до суду.

Враховуючи викладене, доводи скаржника не виправдовують безпідставність порушення позивачем процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на звернення до суду, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі частини другої статті 123 КАС України, оскільки позивач пропустив місячний строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску суду не надав.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 по справі № 520/22264/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова