Справа № 160/3603/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2024 року м.Дніпросправа № 160/3603/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 160/3603/24 (суддя Кучма К.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області (далі відповідач-1) №10 від 16.01.2024 року щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно із заявою про призначення пенсії від 08.01.2024 року;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) зарахувати до її страхового стажу періоди роботи згідно із записами №9-13, 19-20 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити їй пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно із заявою про призначення пенсії від 08.01.2024 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області №10 від 16.01.2024 року їй відмовлено в призначенні пенсії. Позивач вважає рішення необґрунтованим та таким, що позбавляє її права на пенсійне забезпечення, оскільки нею надано достатньо підтверджуючих документів про наявний трудовий стаж у спірний період. Спірні періоди мають бути враховані пенсійним органом до її страхового стажу згідно із записами №9-13, 19-20 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) було задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №10 від 16.01.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.01.2024 р., зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно із записами №9-13, №19-20 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач-1, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням процесуальних норм, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач-1 зазначає, що підставою не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача є помилки та недоліки в заповненні її трудової книжки. Так, відповідно до трудової книжки від 30.05.1983 р. серії НОМЕР_2 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 23.06.1984 р. по 21.07.1987 р., оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення, не придатна для сприйняття змісту; з 23.07.1984 р. по 11.09.1987 р., оскільки рік в підставі на звільнення не придатний для сприйняття змісту. В страховий стаж протягом зазначеного періоду враховано період, протягом якого позивач здійснювала догляд за дитиною до 3-річного віку. А період з 17.09.1987 р. по 31.03.1988 р. не зарахований, оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення не придатна для сприйняття змісту. В страховий стаж протягом зазначеного періоду враховано період, протягом якого позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. А період з 23.04.1995 р. по 11.03.1999 р. не зарахований, оскільки відсутня підстава на прийом. Виявлені недоліки трудової книжки є такими, що виключають можливість зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Таким чином, рішення відповідача-1, що оскаржила позивач є вірним та обґрунтованим, а у суду не було законних підстав для його скасування і, відповідно, для задоволення позовних вимог.

Позивач та відповідач-2 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористалися.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 08.01.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії позивача розглянуто Головним управлінням ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення №10 від 16.01.2024 року про відмову в призначенні їй пенсії за віком.

Спірним рішення встановлено, що згідно із наданими документами та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 25 років 08 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 30.05.1983 року серії НОМЕР_1 :

- з 23.06.1984 р. по 21.07.1984 р., оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення не придатна для сприйняття змісту;

- з 23.07.1984 р. по 11.09.1987 р., оскільки рік в підставі на звільнення не придатний для сприйняття змісту. В страховий стаж протягом зазначеного періоду враховано період, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею 3-річного віку;

- з 17.09.1987 р. по 31.03.1988 р., оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення не придатна для сприйняття змісту. В страховий стаж протягом зазначеного періоду враховано період, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею 3-річного віку;

- з 23.04.1995 р. по 11.03.1999 р., оскільки відсутня підстава на прийом.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким позовні вимоги позивача були задоволені, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Так, з трудової книжки позивача від 30.05.1983 року серії НОМЕР_1 встановлено, що в ній містяться записи на підтвердження спірних періодів, а саме:

- запис №8 - 21.06.1984 року прийнята тимчасово на посаду інженера групи ПОР (наказ №68-к від 20.06.1984 року);

- запис №9 - 31.07.1984 року звільнена за переведенням (наказ №82-к від 24.07.1984 року);

- запис №10 - 23.07.1984 року прийнята інженером ППО (наказ №89 від 31.07.1984 року);

- запис №11 - 11.09.1987 року звільнена за переведенням (наказ № 71 від 11.09.1987 року);

- запис №12 - 17.09.1987 року прийнята за переведенням на посаду інженера - економіста (наказ №141к від 16.09.1987 року);

- запис №13 - 31.03.1988 року звільнена за переведенням (наказ № 32к від 28.03.1988 року);

-запис №14 - 01.04.1988 року прийнята маляром 3-го розряду (наказ №4к від 04.08.1988 року);

- запис № 16 - 12.08.1991 року звільнена (наказ №59к від 14.08.1991 року);

- запис № 17 - 12.08.1991 року прийнята в дитячий дошкільний заклад (наказ №27 від 12.08.1991 року);

- запис № 18 - 17.08.1992 року звільнена (наказ №23 від 03.08.1992 року);

- запис №19 - 23.04.1995 року прийнята маляром-штукатуром 4 розряду (наказ №70 від 23.04.1995 року);

- запис №20 - 11.03.1999 року звільнена за власним бажанням (наказ №143 від 11.03.1999 року).

Відповідач-2 вказує, що записи в трудовій книжці виконано з порушенням вимог визначених Інструкціями №162 та №58, а тому відсутні підстави зарахувати до страхового стажу період роботи позивача на підставі записів трудової книжки.

Так, вимоги щодо ведення трудової книжки та оформлення записів в ній, визначені в Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (далі - Інструкція №58).

Згідно із п.1.1 розділу І Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до абз.3 п.п.2.4 розділу 2 Інструкції №58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд вірно вказав, що на особу не може покладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для не включення вказаних періодів роботи до страхового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань та виключення відповідного періоду зі страхового стажу.

Таким чином, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного органу для обмеження особи в реалізації конституційного права на соціальний захист.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.

В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому спірні періоди безпідставно не взято до уваги пенсійним органом при обрахуванні стажу позивача роботи.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у її трудовій книжці.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ГУ ПФУ у Донецькій області неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів до загального стажу, а тому порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення №10 від 16.01.2024 року.

Як наслідок похідна позовна вимога позивача про зарахування до її страхового стажу періодів роботи згідно із записами №9-13, 19-20 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 також підлягала задоволенню.

Головне управління ПФУ в Донецькій області, як структурний підрозділ, що визначений за принципом екстериторіальності, розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії. Обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав саме Головне управління ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 08.01.2024 р., зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи згідно із записами №9-13, 19-20 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 160/3603/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак