Справа № 580/6134/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6134/24 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.01.2024 №21 про відмову позивачці у здійсненні переведення з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести позивача з 28.12.2023 з пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 № 1058-IV на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 28.12.2023 нарахування та виплату пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках від 27.12.2023 №2300-0602-8/87830 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 27.12.2023 №2300-0602-8/87831, від 27.12.2023 №2300-0602-8/87732 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.01.2024 №21 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2023 про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (про зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та здійснити з 28.12.2023 нарахування та виплату такої пенсії).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та постановити нове судове рішення, яким зобов`язати відповідача призначити з 28.12.2023 пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт, зокрема зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву про переведення на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», оскільки такий спосіб захисту прав не призведе до їх поновлення, з урахуванням того, що органи Пенсійного фонду України, не зважаючи на велику кількість судових рішень в подібних спорах, у тому числі Верховного Суду, все одно відмовляють у задоволенні заяв про переведення на такий вид пенсії.

На переконання апелянта, суд першої інстанції помилково вважав повноваження органу пенсійного фонду дискреційними щодо призначення пенсії, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Також позивач наголошує, що в прохальній частині позовної заяви вона просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести її на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», однак у спірному випадку обов`язок із призначення пенсії покладено саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та з 06.06.2017 отримує пенсію по інвалідності, як особа 2 групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у періоді з 01.02.2001 працювала на різних посадах, які відносяться до державної служби, та загальний стаж її державної служби становить 22 роки 06 місяців.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області видано позивачу довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 27.12.2023 №2300-0602-8/87830, №2300-0602-8/87831, від 27.12.2023 №2300-0602-8/87732.

28.12.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просила перевести її на пенсію по інвалідності державного службовця згідно Закону України "Про державну службу" та здійснити перерахунок пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за наслідками розгляду заяви позивача у порядку екстериторіальності, рішенням від 02.01.2024 №21 відмовлено їй у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Підставою для відмови стало те, що позивач не досягла встановленого статтею 37 Закону України "Про державну службу" віку.

Позивач, вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.01.2024 №21, звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01.05.2016 мала відповідний стаж на посаді державної служби понад 10 років (14 років 10 місяців), то вона має право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, отже, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону №3723-XII.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.з

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону №3723-XII).

Відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 її стаж державної служби становив 14 років.

Отже, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01.05.2016 мала відповідний стаж на посаді державної служби понад 10 років (14 років 10 місяців), то позивач має право на призначення пенсії згідно ст. 37 Закону №3723-XII, тому, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону №3723-XII.

Колегія суддів наголошує, що зазначена відповідачем у спірному рішенні підстава для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії, а саме: що позивач не досягла встановленого статтею 37 Закону України "Про державну службу" віку, суперечить чинному законодавству України, оскільки Закон № 1058 не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону № 1058 на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для особи тлумаченню законодавства України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.01.2024 №21 про відмову позивачу у здійсненні переведення з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести позивача з 28.12.2023 з пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 № 1058-IV на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 28.12.2023 нарахування та виплату пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках від 27.12.2023 №2300-0602-8/87830 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 27.12.2023 №2300-0602-8/87831, від 27.12.2023 №2300-0602-8/87732 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), з мотивів дискреційності повноважень органу Пенсійного фонду та, з урахуванням принципу екстериторіальності, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2023 про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у рішенні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічне визначення дискреційних повноважень закріплено в пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», який набрав чинності 15 грудня 2023 року.

Такі повноваження дають право суб`єкту владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 цього Закону документи про призначення (перерахунку) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, в питанні переведення з одного виду пенсії на інший повноваження органу Пенсійного фонду зводяться до: або позитивного вирішення для особи, або відмови в переведенні.

Тобто, в цій частині відсутні дискреційні повноваження, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково обрав спосіб захисту порушеного права, передбачений абзацом 2 частини четвертої статті 245 КАС України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

Суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

У силу статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України, яка передбачає повноваження суду при вирішенні справи, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В абзаці 1 частини четвертої статті 245 КАС України йдеться про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконано всі вимоги щодо подання заяви та надано повний перелік документів (оскаржуване рішення не містять посилання на недоліки поданих документів), а підстави, визначені ГУ ПФУ в Харківській області для відмови у переведенні на пенсію по інвалідності, визнані судом протиправними, оскільки, позивач має усі визначені законом умови на призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Тому наявні підставі для задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання перевести на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що дії зобов`язального характеру щодо переведення на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у даному випадку є ГУ ПФУ в Харківській області.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.

У зв`язку з викладеним рішення суду першої інстанції в частині обраного судом способу захисту порушеного права позивача підлягає скасуванню із прийняттям у цій частині нового рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 28.12.2023 пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Крім того, для належного захисту порушених прав ОСОБА_1 слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування й виплату з 28.12.2023 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках від 27.12.2023 №2300-0602-8/87830 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 27.12.2023 №2300-0602-8/87831, від 27.12.2023 №2300-0602-8/87732 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18.

Оскільки позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язального характеру шляхом переведення з пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу", а за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції вирішено задовольнити такі вимоги шляхом призначення такої пенсії, то позовні вимоги в частині зобов`язального характеру підлягають частковому задоволенню.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення не в повному обсязі враховано висновки Великої Палати Верховного Суду та неправильно застосовано норми матеріального права (щодо зобов`язальної частини позовних вимог), то відповідно до статті 317 КАС України апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині зобов`язального характеру з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2023 про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 28.12.2023 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках від 27.12.2023 №2300-0602-8/87830 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 27.12.2023 №2300-0602-8/87831, від 27.12.2023 №2300-0602-8/87732 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна