Справа № 380/24800/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/24800/23 пров. № А/857/11334/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року (головуюча суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 23.10.2023 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області 20.04.2023 № 45 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням періодів роботи з 02.07.1999 по 27.03.2000, з 01.02.2002 по 02.04.2002, з 14.04.2003 по 10.10.2003, з 01.03.2004 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.09.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 01.02.2010 по 28.02.2009 до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 31.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.04.2023 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 20.04.2023 № 45 їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У свою чергу не було зараховано наступні періоди робити позивачки: з 02.07.1999 по 27.03.2000, оскільки дата на припинення виплати допомоги по безробіттю різниться з датою наказу; з 01.02.2002 по 02.04.2002, оскільки цей період роботи містить некоректні виправлення, які проведені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок; з 14.04.2003 по 10.10.2003, оскільки в цей період була виплата матеріальної допомоги, а не виплата допомоги по безробіттю.

Крім того, зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненській області не повністю зарахувало страховий стаж позивачки за періоди: з 01.03.2004 по 30.06.2004; з 01.05.2006 по 31.05.2006; з 01.08.2006 по 31.08.2006; з 01.06.2007 по 30.06.2007; з 01.10.2007 по 30.11.2007; з 01.01.2008 по 31.01.2008; з 01.06.2008 по 30.06.2008; з 01.09.2008 по 30.09.2008; з 01.11.2008 по 30.09.2008; з 01.01.2009 по 31.01.2009; з 01.03.2009 по 31.03.2009; з 01.02.2010 по 28.02.2009.

Вважає відмову у призначенні їй пенсії незаконною та необґрунтованою, прийнятою всупереч положенням чинного законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії № 45 від 20.04.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 01.02.2023 пенсію за віком на підставі Закону № 1058.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди: - отримання допомоги по безробіттю з 02.07.1999 по 27.03.2000; період роботи в ДП «Геолог Стрий» з 01.02.2002 по 02.04.2002; період здійснення підприємницької діяльності з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивачки становить 28 років 02 місяці 11 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058 при законодавчо необхідному 30 років страхового стажу. До стажу не зараховані періоди з 02.07.1999 по 27.03.2000 та з 01.02.2002 по 02.04.2002, оскільки записи внесені до трудової книжки із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58. Щодо періоду з 14.04.2003 по 10.10.2003, то до страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю, оскільки матеріальна допомога по безробіттю, яку отримувала позивачка протягом цього періоду та допомога по безробіттю є різними видами допомоги. Зарахування до страхового стажу періоду, коли особа отримувала зазначену вище матеріальну допомогу законодавством не передбачено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ПФУ із заявою від 12.04.2023 про призначення пенсії за віком (а.с. 82), до заяви додала такі документи: трудову книжку серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ; довідку Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості № 362 від 26.01.2023, № 363 від 26.01.2023; витяг з ЄРС для ФОП; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 ; картку платника податків НОМЕР_4 ; архівну довідку про заробіток № 22 від 17.01.2023; диплом з відзнакою серії НОМЕР_5 ; - свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 .

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 згідно спірного періоду (а. с. 63-65):

- 02.07.1999 по 27.03.2000 отримувала допомогу по безробіттю, призначену з 14.04.1999 року та відкладену по 01.07.1999 (наказ № 2823 від 14.04.1999);

- 01.02.2002 по 02.04.2002 працювала в ДП Геолог-Стрий продавцем (накази № 3 від 01.02.2002 та № 5 від 02.04.2002);

- 14.04.2003 по 10.10.2003 отримувала матеріальну допомогу з безробіття (накази № 5066 від 14.04.2003 та № 0310В від 13.10.2003.

Відповідно до відомостей довідки ОК-5 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у період із 2006 по 2010 роки здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок), сплачувала страхові внески, в рахунок сплати страхових внесків надходило відрахування від сплати фіксованого податку в розмірі 10 відсотків, а саме: травень, серпень 2006 року по 9 грн, всього надійшло 18 грн (мінімальний розмір страхового внеску у травні 2006 року - 111,30 грн, у серпні 2006 року - 119,25 грн); червень, жовтень, листопад 2007 року по 9 грн, всього 27 грн (мінімальний розмір страхового внеску у червні 2007 року 139,44 грн, у жовтні, листопаді 2007 року - 152,72 грн); січень, червень, вересень, листопад 2008 року по 9 грн, всього 36 грн (мінімальний розмір страхового внеску у січні 2008 року 170,98 грн, у червні, вересні 2008 року - 174,30 грн, у листопаді 2008 року - 180,94 грн); січень, березень 2009 року по 9 грн, всього надійшло 18 грн (мінімальний розмір страхового внеску у січні, березні 2009 року - 200,86 грн); лютий 2010 року - 9 грн (мінімальний розмір страхового внеску у лютому 2010 року - 288,51 грн) (а. с. 15-18).

Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області за результатами розгляду заяви прийняло рішення від 20.04.2023 № 45 (а. с. 37) про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (30 років страхового стажу); страховий стаж обчислив у розмірі 28 років 02 місяці 18 днів. До страхового стажу не зарахував такі періоди:

- з 02.07.1999 по 27.03.2000, оскільки дата на припинення виплати допомоги по безробіттю різниться з датою наказу;

- з 01.02.2002 по 02.04.2002, оскільки цей період роботи містить некоректні виправлення, які проведені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок;

- з 14.04.2003 по 10.10.2003, оскільки в цей період була виплата матеріальної допомоги, а не виплата допомоги по безробіттю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням зарахування спірних періодів (з 02.07.1999 по 27.03.2000 08 місяців 25 днів; з 01.02.2002 по 02.04.2002 02 місяці 01 день; з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009 11 місяців) до страхового стажу визначеного пенсійним органом 28 років 02 місяці 18 днів, страховий стаж позивачки становитиме 30 років 0 місяців 14 днів, тобто достатній для призначення позивачці пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2018 року, згідно Закону № 1058-ІV, мають особи, які досягли 60 років та за наявності з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років страхового стажу.

У спірний період роботи позивачки діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), у відповідній редакції, відповідно до положень статті 56 якого, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою від 12.04.2023 про призначення пенсії за віком у зв`язку із чим ГУ ПФУ у Рівненській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії з мотивів відсутності необхідного страхового стажу, а саме 30 років.

В оскаржуваному рішенні про відмову від 20.04.2023 № 45 пенсійний орган заначив, що страховий стаж позивачки 28 років 02 місяці 18 днів.

Зокрема, не зараховано:

- період з 02.07.1999 по 27.03.2000 оскільки дата на припинення виплати допомоги до безробіттю різниться з датою наказу (запис у трудовій книжці);

- період з 01.02.2002 по 02.04.2002 цей період містить некоректні виправлення, які проведені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок;

- не зараховано період з 14.04.2003 по 10.10.2003 тому що в цей період була виплата матеріальної допомоги, а не виплата допомоги по безробіттю.

Крім того, не зарахувало до страхового стажу для призначення пенсії період здійснення позивачкою підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок).

Щодо спірного періоду отримання допомоги по безробіттю з 02.07.1999 по 27.03.2000, то судом апеляційної встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 (запис № 8, 9) виплату допомоги по безробіттю позивачці було розпочато з 02.07.1999 та закінчено її виплату 27.03.2000 у зв`язку із закінченням строку її виплати.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження перебування на облік та отримання допомоги по безробіттю, позивачка разом із заявою про призначення пенсії надала підтверджуючу довідку Львівського обласного центру зайнятості № 363 від 26.01.2023, у якій зазначено, що допомога по безробіттю призначена з 04.04.1999 на підставі наказу № 2823 від 14.04.1999, однак, згідно підпункту «а» пункту 2 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення», відкладена до 01.07.1999.

Відповідно до положень Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 № 803-XII (чинний на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю), а саме пункт «ж» частини 1 статті 4 держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

Згідно статті 25 Закону № 803-XII держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій як виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю.

Нормами частини 3 статті 28 Закону № 803-XII визначено, що допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації громадянина у державній службі зайнятості до працевлаштування, але не більше 360 календарних днів протягом двох років; для осіб передпенсійного віку (підпункт «г» пункту 1 статті 5 цього Закону) - до 720 календарних днів, а громадянам, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше шести місяців) перерви, та громадянам, які вперше шукають роботу, допомога по безробіттю виплачується не більше 180 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону № 803-XII безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно пункту «а» частини 2 статті 30 Закону № 803-XII виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк до трьох місяців у разі надання громадянину відповідно до діючого порядку вихідної допомоги та інших виплат при вивільнюванні з підприємств, установ і організацій, що забезпечують часткову чи тимчасову компенсацію втраченого заробітку, крім державної допомоги сім`ям з дітьми та допомоги, виплачуваної з громадських фондів.

За нормами пункту «з» частини 1 статті 30 Закону № 803-XII виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки виплата допомоги була розпочата з 02.07.1999 на підставі наказу № 2823 від 14.04.1999 та припинена 27.03.2000 у зв`язку із закінченням визначених Законом № 803-ХІІ максимальних строків виплати такої допомоги, що підтверджується, записами трудової книжки (а. с. 63) та відомостями Львівського обласного фонду зайнятості (а. с. 79), а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковими покликання апелянта, що цей період не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.

Отже, відмова пенсійного органу зарахувати період з 02.07.1999 по 27.03.2000 до страхового стажу позивачки є протиправною.

Щодо періоду роботи в ДП «Геолог Стрий» з 01.02.2002 по 02.04.2002, то пенсійний орган не зарахував цей період оскільки у трудовій книжці позивачки містяться некоректні виправлення, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки трудовим законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем трудової книжки, тобто працівник не може нести негативних наслідків за порушення порядку її заповнення, а тому відмовляючи позивачці у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи в ДП «Геолог Стрий» з 01.02.2002 по 02.04.2002, ГУ ПФУ в Рівненській області діяло протиправно.

Отже, цей період також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.

Щодо спірних періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1058-IV до страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт сплати позивачкою страхових внесків за спірні періоди підтверджується відомостями довідки форми ОК-5 (а. с. 15-16) та поясненнями ГУ ПФУ у Львівській області, наданими на вимогу суду першої інстанції (а. с. 119).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, за який позивачка сплатила страхові внески в складі фіксованого податку, незалежно від суми таких страхових внесків з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки при призначенні пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ у Рівненській області від 20.04.2023 № 45 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки до страхового стажу визначеного пенсійним органом 28 років 02 місяці 18 днів, необхідно зарахувати страховий стаж за періоди з 02.07.1999 по 27.03.2000 08 місяців 25 днів; з 01.02.2002 по 02.04.2002 02 місяці 01 день; з 01.05.2006 по 31.05.2006, з 01.08.2006 по 31.08.2006, з 01.06.2007 по 30.06.2007, з 01.10.2007 по 30.11.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.03.2009 по 31.03.2009 11 місяців, що становитиме 30 років 0 місяців 14 днів, тобто є достатнім для призначення позивачці пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 380/24800/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін