Справа № 620/6256/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6256/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Куць М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року, суддя Житняк Л.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн (сто тисяч гривень) за кожний повний місяць пропорційно періоду лікування після отримання травми, перебування на реабілітації та у відпустці за станом здоров`я за періоди його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини за період з дати поранення 28.09.2023 по дату прибуття з лікування 05.11.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн (сто тисяч гривень) за кожний повний місяць пропорційно періоду лікування позивача після травми, перебування на реабілітації та у відпустках за станом здоров`я за період з дати поранення 28.09.2023 по дату прибуття з лікування 05.11.2023, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч вимог законодавства України, за спірний період не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, отриманої при захисті Батьківщини, у зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даної позовної заяви. Невиплата військовою частиною додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, отриманої при захисті Батьківщини є незаконною та безпідставною. Також вказує, що позивачу не було виплачено грошової компенсації вартості за неотримане за період служби речове майно.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративним позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн за період його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 01.10.2023 по 05.11.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн за період його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 01.10.2023 по 05.11.2023.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 29.01.2024 вважається таким, що завершив проходження служби.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2023 №6137 позивач 28.09.2023 отримав бойове травмування пов`язане із захистом Батьківщини: Вибухова травма: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку.

Позивачу була надана первинна медична допомога, що підтверджується первинною медичною картою від 28.09.2023 форми №100 та від 29.09.2023 форми №100.

З зазначеною травмою позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 01.10.2023 по 16.10.2023, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4045.

Відповідно до довідки тимчасової військово-лікарської комісії від 13.10.2023 №1314 захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби та позивача визнано таким, що потребує реабілітації у клінічному санаторії «Роща», терміном 21 добу.

З 16.10.2023 по 05.11.2023 позивач знаходився на санаторному етапі реабілітації в ДП «Клінічний санаторій «Роща» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується випискою з історії хвороби №595 та відповідною довідкою.

За період з 28.09.2023 по дату прибуття з лікування 05.11.2023 позивачу не було виплачено додаткову винагороду. Додаткову винагороду позивачу не виплачено і при звільненні зі служби, як і не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) визначає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Положеннями Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згдно з п.2-1 Постанови №168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.

Так, особливості виплати додаткової винагороди у спірний період було врегульовано положеннями Наказу Міністерства оборони Україні від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

У відповідності до розділу XXXIV наказу від 07.06.2018 №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Як убачається із матеріалів справи, позивач 28.09.2023 отримав бойове травмування пов`язане із захистом Батьківщини: Вибухова травма: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку.

Позивачу була надана первинна медична допомога, що підтверджується первинною медичною картою від 28.09.2023 форми №100 та від 29.09.2023 форми №100.

З зазначеною травмою позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 01.10.2023 по 16.10.2023, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4045.

Відповідно до довідки тимчасової військово-лікарської комісії від 13.10.2023 №1314 захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби та позивача визнано таким, що потребує реабілітації у клінічному санаторії «Роща», терміном 21 добу.

З 16.10.2023 по 05.11.2023 позивач знаходився на санаторному етапі реабілітації в ДП «Клінічний санаторій «Роща» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується випискою з історії хвороби №595 та відповідною довідкою.

Таким чином, позивач має право на отримання додаткової винагороди у період з 01.10.2023 по 05.11.2023.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині щодо періоду з 01.10.2023 по 16.10.2023 (перебування позивача на стаціонарному лікуванні) підлягає скасуванню, оскільки позивачу додаткову винагороду в розмірі 100 000,00 грн еквівалентно дням перебування на лікарняному за вказаний період було виплачено, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №668 від 15.05.2024, довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 №935 та відомостями зарахувань грошового забезпечення долученими відповідачем до апеляційної скарги.

Щодо періоду з 16.10.2023 по 05.11.2023, протягом якого позивач знаходився на санаторному етапі реабілітації в ДП «Клінічний санаторій «Роща» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», колегія суддів зазначає, що факт перебування позивача в зазначеному санаторному закладі підтверджується випискою з історії хвороби №595 та довідкою ДП «Клінічний санаторій «Роща» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», що містять відповідні штемпелі та підписи повновадних осіб.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції таке перебування обумовлено рекомендацією тимчасової військово-лікарської комісії від 13.10.2023 №1314, наданою щодо отриманої позивачем 28.09.2023 травми.

Так, відповідно до Закону України від 19.11.1992 №2801-XII «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я», реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем.

Мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням планів розвитку госпітальних округів, потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

З метою забезпечення територіальної доступності якісної медичної та реабілітаційної допомоги населенню визначається госпітальний округ. Госпітальний округ поділяється на госпітальні кластери, в межах яких організовано комплексний доступ населення до медичного обслуговування в стаціонарних умовах. Межі госпітальних округів та госпітальних кластерів, порядок їх визначення та функціонування, а також порядок визначення кластерних, надкластерних та інших видів закладів охорони здоров`я, що входять до спроможної мережі закладів охорони здоров`я госпітального округу, визначаються Кабінетом Міністрів України на основі потреб населення у комплексному медичному обслуговуванні в стаціонарних умовах.

Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).

Таким чином, час перебування на санаторному етапі реабілітації в ДП «Клінічний санаторій «Роща» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» є фактично часом перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, оскільки: пов`язане з отриманням позивачем травми; зазначений заклад є закладом, що входить до мережі державних і комунальних закладів охорони здоров`я, а тому позивач має право на отримання додаткової винагороди за період перебування на реабілітації в ДП «Клінічний санаторій «Роща».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в частині задоволення позовних вимог за період з 01.10.2023 по 16.10.2023 скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що позивачем рішення в цій частині не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, а рішення суду першої скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в частині задоволення позовних вимог за період з 01.10.2023 по 16.10.2023 скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.