Справа № 340/1504/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 340/1504/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/1504/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з тим, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває троє дітей віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 . В січні 2024 року ним було направлено до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки є батьком трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. У зв`язку з тим, що вищевказаний рапорт залишився без розгляду, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із даною позовною заявою.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо залишення без реалізації рапорту ОСОБА_1 від 18.01.2024 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 18.01.2024 року про звільнення з військової служби та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що з моменту самовільного залишення військової частини для ОСОБА_1 усі види забезпечення призупинено, призупинено соціальні гарантії, пільги, в тому числі призупинено можливість звільнення з військової служби. Наголошує, що рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби неможливо прийняти до повернення позивача до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення №1153/2008), або до набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абзацу 1 пункту 144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (у відповідності до абзацу 1 пункту 144-6 Положення №1153/2008). Також звертає увагу, що позивачем не подано ні до військової частини ні до суду документи які, б підтверджували утримання дітей, факт сумісного проживання із ними та/або виховання останніх, до того ж звертає увагу, що матір`ю ОСОБА_2 , як вбачається із її свідоцтва про народження, є не дружина позивача, а інша жінка ОСОБА_3 .

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у м. Знам`янка Кіровоградської області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/202 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022.

На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 у березні 2022 року призваний на військову службу та проходить її у складі військової частини НОМЕР_1 . З жовтня 2022 року позивач проходить службу на посаді санітарного інструктора евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 діє як 57-а окрема мотопіхотна бригада оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Позивач є батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), матір`ю, якої є ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), матір`ю яких є ОСОБА_8 .

У січні 2024 року позивач подав командиру медичної служби військової частини НОМЕР_1 рапорт від 18.01.2024, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби за п. «г» ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Командир медичної служби військової частини НОМЕР_1 розглянув вказаний рапорт та передав його своєму безпосередньому командиру - командиру військової частини НОМЕР_1 - з відміткою про власне клопотання по суті рапорту ст. прапорщика ОСОБА_1 .

Не отримавши відповіді на свій рапорт, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов до висновку, що оскільки командир військової частини НОМЕР_1 , який наділений дисциплінарною владою щодо вирішення питання про звільнення позивача з військової служби та перед яким клопотав з цього питання командир медичної служби військової частини НОМЕР_1 - прямий командир ОСОБА_1 - розглядав та задовольнив рапорт або його відхилив, чи прийняв інше рішення, що належить до його компетенції, матеріали справи не містять, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання уповноваженої посадової особи відповідача - командира військової частини НОМЕР_1 розглянути цей рапорт та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи не скасований.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII передбачалось, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008 в редакції на час спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170 в редакції на час спірних відносин).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції №170).

Отже, законодавець чітко визначив, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років подавши рапорт та документи, які підтверджують підстави для такого звільнення.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також, згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач з 02.03.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 .

18.01.2024 позивачем підготовлено та направлено рапорт на командира медичної роти військової частини НОМЕР_1 щодо клопотання перед вищим командуванням про звільнення його зі служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Командир медичної служби військової частини НОМЕР_1 розглянув вказаний рапорт та передав його своєму безпосередньому командиру - командиру військової частини НОМЕР_1 - з відміткою про власне клопотання по суті рапорту позивача (зворотній бік а.с. 75).

Разом з цим, жодного рішення командиром військової частини НОМЕР_1 за наслідками розгляду рапорту позивача не прийнято і такі обставини не заперечуються Військовою частиною НОМЕР_1 .

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що розглянути поданий позивачем рапорт від 18.01.2024 неможливо, у зв`язку з тим, що він незаконно відсутній на військовій службі і знаходиться в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили військову частину, безпідставні, оскільки рапорт командира медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем місця служби та наказ від 15.02.2024 №399 про результати такого службового розслідування, прийняті після отримання 18.01.2024 від позивача спірного рапорту про його звільнення зі служби за сімейними обставинами та передання означеного рапорту на розгляд командира військової частини НОМЕР_1 з відміткою про власне клопотання командиром медичної служби військової частини НОМЕР_1 по суті рапорту позивача (а.с. 75, зворотній бік а.с. 75, 79-80).

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що відсутність підстав для розгляду рапорту позивача з підстав самовільного залишення останнім місця несення служби, позаяк ця обставина не знімає з командира військової частини обов`язку розглянути адресовані йому рапорти військовослужбовця та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення військової частини НОМЕР_1 про задоволення рапорту позивача або його відхилення, чи прийняття іншого рішення свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів.

У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За наведених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність при розгляді рапорту позивача від 18.01.2024 про звільнення з військової служби, а порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту шляхом зобов`язання уповноваженої посадової особи відповідача - командира військової частини НОМЕР_1 розглянути цей рапорт та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, що позивачем не подано ні до військової частини ні до суду документи які, б підтверджували утримання дітей, факт сумісного проживання із ними та/або виховання останніх, оскільки суд в межах розгляду даної справи досліджував питання щодо бездіяльності військової частини НОМЕР_1 про залишення без реалізації рапорту позивача від 18.01.2024 стосовно звільнення з військової служби. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для спонукання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, оскільки прийняття такого рішення здійснюється у спосіб видання наказів по особову складу та по стройовій частині, потребує дотримання відповідної процедури і є виключною компетенцією командира відповідної військової частини. Командир військової частини має вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням документів, які підтверджують наявність відповідних підстав та умов для звільнення з військової служби станом на час розгляду рапорту.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року в адміністративній справі №340/1504/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник