Справа № 200/3662/23
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Справа№200/3662/23

Донецький окружний адміністративний суд у складів головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року включно;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року включно в сумі 74585 грн 72 коп. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що з 08 вересня 2011 року по 07 лютого 2021 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу №60о/с від 05 лютого 2021 року звільнений зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому, за позивачу під час проходження служби не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

19 червня 2023 року на розрахунковий рахунок позивача нараховано індексацію грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі №200/5571/21 у розмірі 216852 грн 31 коп. Указане рішення набрало законної сили та виконано відповідачем.

Тобто, 19 червня 2023 року відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а саме нараховано на картковий рахунок суму індексації грошового забезпечення за судовим рішенням.

Окрім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі №200/13477/21 зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08 лютого 2021 року по 29 вересня 2021 року включно.

При цьому відповідачем не проведено перерахунок одноразових видів грошового забезпечення. Для вирішення спору позивач знову звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №200/4523/22 зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу:

- грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки;

- грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018-2021 роки;

- одноразову грошову допомогу передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення;

- грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2021 роки, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Отже, відповідачем затримано виплату перерахунку одноразових видів грошового забезпечення виплачених на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №200/4523/22 понад період затримки виплати індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі №200/5571/21.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що має право відповідно до положень статей 116, 117 КЗпП України на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року (крайня дата періоду, який розглядався в суді щодо виплати позивачу середнього заробітку у справі №200/13477/21) по 19 червня 2023 року (по дату остаточного розрахунку за судовим рішенням).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року включно;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року в розмірі 53690 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто) гривень 36 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року рішення суду першої інстанції змінено: в абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі №200/3662/23 слова і цифри за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року в розмірі 53690 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто) гривень 36 копійок змінено на слова і цифри за період з 20 грудня 2022 року по 20 червня 2023 року в розмірі 9446,45 грн (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень 45 копійок.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі №200/3662/23 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29.08.2024 року по справі № 200/3662/23 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №200/3662/23 скасовано. Справу №200/3662/23 направлено на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду. При цьому судом касаційної інстанції в постанові від 29.08.2024 року зазначено, що для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП України, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні (абз. 63).

Верховний суд вказав, що датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 07 лютого 2021 року дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним. За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 КЗпП України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до 19 липня 2022 року.

Суд зазначив, що період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення, тривав з 08 лютого 2021 року (наступний день за датою звільнення ОСОБА_1 ) по 20 червня 2023 року (дата проведення повного розрахунку). Разом з тим, оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі №200/13477/21, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08 лютого 2021 року по 29 вересня 2021 року, то період, за який у межах цієї справи вирішується питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починається з 30 вересня 2021 року та закінчується 20 червня 2023 року.

Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник, як до, так і після 19 липня 2022 року. Однак, період стягнення середнього заробітку з 19 липня 2022 року до дня фактичного розрахунку при звільненні [20 червня 2023 року] регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Саме тому, ураховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто розділити на дві частини: з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України) (абз. 69, 70).

За таких обставин Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій, застосувавши до спірних правовідносин одну з редакцій статті 117 КЗпП України, неправильно застосували норми матеріального права та, відповідно, неправильно розрахували суму, що підлягає стягненню.

Окрім викладеного, суд касаційної інстанції зазначив, що у постанові від 20 червня 2024 року у справі №120/10686/22 Верховний Суд зазначив, що фактично зміст частини першої статті 117 КЗпП України у новій редакції не змінився, а лише доповнився формулюванням але не більше як за шість місяців. Отже, обмеживши з 19 липня 2022 року шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми частини першої статті 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру Отже, ураховуючи фактичні обставини цієї справи, судам варто застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Відкрито провадження по адміністративній справі №200/3662/23.

24.09.2024 року відповідачем надано відзив по справі, згідно змісту якого визначено, що з початку введення на території України воєнного стану, персонал НОМЕР_2 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 залучений до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану.

Зазначені заходи з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації, військова частина НОМЕР_1 виконувала безпосередньо в АДРЕСА_1 та його прилеглих територіях (зокрема на ПрАТ Металургійний комбінат АЗОВСТАЛЬ та ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча), перебуваючи в оточенні.

При цьому в ході бойових дій було захоплено або знищено службові приміщення НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ). В подальшому, під час ведення бойових дій загинуло ряд військовослужбовців загону, потрапило в полон керівництво загону, посадові особи групи юридичного забезпечення, інші військовослужбовці та частина військовослужбовців вважаються безвісно відсутніми.

Фактично з березня 2022 року військова частина НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував.

Згідно директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України (з грифом ДСК) з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі військової частини НОМЕР_1 . Відповідно, в грудні 2022 року, окрім іншого, військова частина НОМЕР_1 була забезпечена оргтехнікою з можливістю під`єднання в 2023 році до підсистеми Електронний суд.

Відповідач, починаючи з 24 лютого 2022 року, забезпечується в першу чергу для виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації та інших незаконних збройних формувань у місті Маріуполь та, в подальшому, в інших районах ведення активних бойових дій.

Наведені обставини не залежать від дій чи волі відповідача.

Відповідно представник наголошує, що розрахунок позивачем періодів можливої затримки не є об`єктивним та включає в себе періоди, коли Відповідач фактично не міг здійснювати ніяких розрахунків з Позивачем в зазначених вище умовах, які не залежали від його дій чи волі.

При цьому представник відповідача звертає увагу на лист Торгової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, у якому засвідчено форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

Підсумовуючи вищезазначене відокремлює наступні обставини:

- залучення до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану;

- виконання зазначених заходів, перебуваючи в оточенні у місті Маріуполь, що фактично унеможливлювало здійснення будь-яких розрахунків грошового забезпечення (в період з 24.02.2022 по 01.12.2022);

- формування у новому складі та забезпечення в грудні 2022 року необхідними засобами для продовження повноцінного функціонування як суб`єкта владних повноважень;

- у справі № 200/4523/22 спір виник не щодо всієї суми, яка належала позивачу при звільненні, а лише щодо окремих виплат;

- позивач тривалий час (з 07.02.2021 до 07.10.2022) не звертався до суду для вирішення спору щодо належних йому при звільненні сум;

- розмір середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який заявлено позивачем до стягнення, перевищує розмір виплат, які були йому несвоєчасно виплачені.

Відтак представник просив дослідити наведені вище обставини, які не залежали від дій чи волі відповідача, але мають суттєве значення для вирішення даних спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 08 вересня 2011 року по 07 лютого 2021 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на відповідне грошове забезпечення.

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 лютого 2021 року № 60-ОС, прапорщика ОСОБА_1 (П-017324), інспектора прикордонної служби 3 категорії (фахівця радіотехнічного поста) відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 1 категорії (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.01.2021 № 2-ОС, визначено вважати таким, що справи та посаду здав 07.02.2021 року та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При цьому, позивачу під час проходження служби не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

19 червня 2023 року на розрахунковий рахунок позивача нараховано індексацію грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі №200/5571/21 у розмірі 216852 грн 31 коп. Указане рішення набрало законної сили та виконано відповідачем.

Отже, 19 червня 2023 року відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а саме нараховано на картковий рахунок суму індексації грошового забезпечення за судовим рішенням.

Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі №200/13477/21 зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08 лютого 2021 року по 29 вересня 2021 року включно.

При цьому відповідачем не було проведено перерахунок одноразових видів грошового забезпечення. Для вирішення спору позивач знову звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №200/4523/22 зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу:

- грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки;

- грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018-2021 роки;

- одноразову грошову допомогу передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення;

- грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2021 роки, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з урахуванням індексації грошового забезпечення.

На виконання вказаного рішення військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та 15.05.2023 та 20.06.2023 виплачено позивачу разом суму коштів 53690,75 що сторонами не заперечується.

Оскільки вказана сума не була виплачена ОСОБА_1 своєчасно при звільненні, вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку індексації при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті..

Указана редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, де Суд касаційної інстанції висловив правову позицію щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у новій редакції у подібних правовідносинах, яку надалі підтримано Верховним Судом у інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах від 14 березня 2024 року (справа №560/6960/23), від 31 жовтня 2023 року (справа №240/15141/22), від 29 січня 2024 року (справа №560/9586/22) та від 22 лютого 2024 року (справа №560/831/23). Указані висновки підлягають урахуванню і при вирішенні цього спору.

У наведених вище справах, Верховний Суд, зокрема, зазначав, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, ураховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, установлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах №761/9584/15-ц та №821/1083/17.

Разом з тим Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 звернув увагу на те, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

В постанові від 29.08.2024 року суд касаційної інстанції зазначив, що для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП України, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні.

Незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, установлений приписами статті 116 КЗпП України, яким переважно є день звільнення.

Отже Верховний Суд наголосив, що датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 07 лютого 2021 року дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним.

За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 КЗпП України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до 19 липня 2022 року.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі №140/16184/23, від 20 червня 2024 року у справі №120/10686/22.

Верховний Суд в постанові від 29.08.2024 року зазначив, що період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення, тривав з 08 лютого 2021 року (наступний день за датою звільнення ОСОБА_1 ) по 20 червня 2023 року (дата проведення повного розрахунку). Разом з тим, оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі №200/13477/21, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08 лютого 2021 року по 29 вересня 2021 року, то період, за який у межах цієї справи вирішується питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починається з 30 вересня 2021 року та закінчується 20 червня 2023 року. Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник, як до, так і після 19 липня 2022 року.

Однак, період стягнення середнього заробітку з 19 липня 2022 року до дня фактичного розрахунку при звільненні [20 червня 2023 року] регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Саме тому, ураховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто розділити на дві частини: з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).

Одже період з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року дорівнює 292 та 347 календарних днів відповідно, всього 639 календарних днів.

Відповідно до довідки відповідача від 12.08.2023 року сума грошового забезпечення позивача за два останні місяці перед звільненням складає: грудень 2020 року - 12089,10 грн. за 31 день, січень 2021 року 12004,50 грн. за 31 день. Отже, середній заробіток за день становить - 388,61 грн.

Таким чином, за період з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року середній заробіток за час затримки виплати сум, належних позивачу при звільненні складає 248 321, 79 грн. (388,61 грн. х 639).

Керуючись позицією суду касаційної інстанції, суд вважає, що в межах спірних правовідносин наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

По-перше, визначається відсоткове співвідношення загальної суми виплат, що підлягала виплаті, та суми, що не була виплачена в день звільнення, тобто виплату якої затримано.

Відповідно до картки особового рахунку за 2021 рік при звільненні позивачу виплачено у добровільному порядку 129183,44 грн..

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі № 200/5571/21 позивачу виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 216852,31 грн..

Невиплачена позивачу при звільненні сума допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги з якою пов`язується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, становить 53690,75 грн..

Тобто, загальна сума виплат на момент здійснення остаточного розрахунку повинна була становити 399726,50 грн. (129183,44 грн. + 216852,31грн. + 53690,75 грн.).

Тож відсоткове співвідношення невиплаченої суми буде становити: 53690,75 грн. / 399726,50 грн. х 100% = 13,43%.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням істотності частки 13,43%, становить: 36706, 42 грн. (248 321, 79 грн. х 13,43 / 100%).

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36706, 42 грн.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 20 червня 2023 року в сумі 36706, 42 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Галатіна