Справа № 520/28782/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 листопада 2024 року Справа № 520/28782/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому просить: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходу, у зв`язку з несвоєчасною сплатою індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2019 згідно з постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати; - зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату, за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2019, компенсації втрати частини доходу за період з 01.01.2016 по 28.09.2024 згідно з постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Оскільки суми індексація грошового забезпечення, які належали позивачу при звільненні за період з 01.01.2016 по 31.08.2019, були виплачені позивачу на виконання рішення суду у справі №520/13061/24 лише 28.09.2024, позивач вважає, що відповідач має виплатити йому компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016 по дату фактичної її виплати 28.09.2024.

Ухвалою суду від 31.10.2024 адміністративний позов залишено без руху щодо дотримання строку звернення до суду.

Представником позивача подано до суду заяву на виконання ухвали суду. Наводить аргумент про те, що про порушення свого права дізнався 28.09.2024 , тобто при виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2019 на виконання судового рішення. Строк звернення до суду, який передбачено ст. 233 КЗпП України не застосовується до спірних правовідносин, адже компенсація втрати частини не є частиною заробітної плати. Вказані вимоги не могли бути одночасно заявленими, адже б визнались судом як передчасно заявленими позовними вимогами. Строк зварення до суду за спірними правовідносинами становить шість місяців у відповідності до ч. 2 ст. 122 КАС України.

Вважаю, що цей адміністративний позов необхідно повернути позивачу, виходячи з наступних мотивів.

Згідно зі ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правових позицій викладених Верховним Судом у постановах від 11. 04.2024 (справа № 990/135/22), від 28.09.2023 (справа №140/2168/23), від 02.04.2024 (справа № 560/8194/20), ч. 1 ст. 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

У ч. ч. 2, 3 ст. 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду - день, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Водночас, у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України (яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У ч. 2 ст. 233 КЗпП України зазначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду (постанова від 28.09.2023 у справі №140/2168/23), який суд враховує на підставі ч.5 ст.242 КАС України, положення ст. 233 КЗпП України застосовуються до спорів про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям при їх звільненні.

Суд вважає, що цей строк застосовується не лише до самого грошового забезпечення військовослужбовців при їх звільненні, але й до всіх сум, які їм належать при звільнені (згідно ст. 116 КЗпПУ).

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (частина 1 статті 1 статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХII зі змінами).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина 1, 2 статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ).

Таким чином, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

Отже, спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 05.05.2022 у справі №380/8976/21, від 29.11.2023 у справі №560/11895/23 та від 14.12.2023 у справі №600/4606/23-а.

У зв`язку із цим доводи представника позивача з цього питання суд оцінює критично та не бере до уваги.

Варто зауважити, що відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

Отже, після закінчення карантину у позивача був строк звернення до суду три місяці у відповідності до ст. 233 КЗпП України (із змінами після 19.07.2022) та з урахування одного місяця у відповідності до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Верховний Суд визначає принцип добросовісності - як загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом- це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Позивач, звертаючись до суду у 2023 році після свого звільнення вважав, що відповідач не виплатив йому всю суму, яка йому належала при звільненні (справа № 520/28033/23), мав розуміти, що він має право й на компенсацію втрати частини доходу за період не виплати спірної суми грошового забезпечення - з 01.01.2016, а тому добросовісно користуючись своїм правами мав би заявити вимогу про виплату компенсації втрати доходів разом із вимогами ,які були заявлені у справі № 520/28033/23.

Слід зазначити, що не одночасне заявлення вимог по оплаті праці, в тому числі, й при звільнені штучно збільшує період, за який можливе стягнення спірних сум із роботодавця і в цьому разі може розглядатися як зловживання правами.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України №9-рп/2013 від 15.10. 2013 дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Також слід зазначити, що до 19.07.2022 року ст. 233 КЗпП України містила норму, яку тлумачив Конституційний Суд, і згідно з якою працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (в тому числі й суми компенсації) без обмеження будь яким строком.

Отже з 01.01.2016 по 31.08.2019 вимоги позивача про виплату йому суми компенсації не обмежена строком звернення до суду, натомість з 19.07.2022 така вимога мала бути заявлена із врахуванням тримісячного строку звернення до суду з дати, з якої позивач повинен був знати про порушення свого права на виплату суми грошового забезпечення у повному обсязі, а отже і на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із цим.

Суд вважає, що датою, з якої відповідач мав знати про порушення свого права на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із щомісячною недоплатою всієї суми грошового забезпечення в період з 01.01.2016 - є перше число кожного наступного місяця, після отримання такої неповної суми грошового забезпечення.

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовам 15.10.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд», тобто із значним пропуском тримісячного строку за період позовних вимог з 31.10.2023, не подавши заяви про поновлення строку звернення до суду та не навівши при цьому жодних поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Отримання 28.09.2024 коштів на виконання судового рішення про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2019 є одноразовим платежем та пред`явлення позовних вимог про компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячної індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2016 щодо яких поширюється дія Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", не змінює час, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а відтак з відповідної дати не може розпочинатися відлік строку звернення з позовом до суду.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом за спірний період, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку про неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого у задоволенні заяви про поновлення такого строку слід відмовити.

Отже, позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог за вищевказані періоди, вказані в клопотанні позивача, суд визнає не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

З огляду на викладене приходжу переконання про те, що таку позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 165, 169, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 07.11.2024.

Суддя М. І. Садова