Справа № 420/1614/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/1614/24

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

повний текст судового рішення

складено 14.03.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №420/1614/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

12.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.04.2022 включно;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсація податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.04.2022 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що під час виплати належної суми грошового забезпечення НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) відшкодувати грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Відповідач НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що позивачка не має права на виплату грошової компенсації за утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі № 420/1614/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.04.2022 включно.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування окружним адміністративним судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийнттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позових вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги військовою частиною НОМЕР_1 не зазначено у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.23-26, а.с.39-42).

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що військову службу ОСОБА_1 проходила у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №175-ОС від 22.04.2022 ОСОБА_2 звільнено з військової служби з 22.04.2022, виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Не погодившись із виплаченим під час звільнення з військової служби розміром грошового забезпечення ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №420/814/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не застосування з 29.01.2020 по 22.04.2022 при обчисленні ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 22.04.2022 сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум .

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №420/814/23 набрало законної сили.

Як зазначає позивачка, на виконання наведеного вище судового акту 25.11.2023 на її картковий рахунок надійшли грошові кошти в сумі 86279грн. 72коп. Однак, в коментарі повідомлення прозарахування кошті зазначено, що грошовікошти виплачено без ПДФО.

Уважаючи, що під час виплати грошового забезпечення НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) повинен був компнесувати суму податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі -грошова компенсація), визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 №44.

За правилами пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктами 4, 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених положень Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, дає підстави для висновку, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Однак, як установлено судом апеляційної інстанції під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення її зі списків особового складу військовою частиною НОМЕР_1 не в повному розмірі проведено виплату грошового забезпечення.

Згідно фактичних обставин справи, належний розмір грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 виплачено лише на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №420/814/23.

Між тим, під час виплати такого грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено на користь прозивачки компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів вказує, що несвоєчасна виплата такого грошового забезпечення сталася з вини військової частини НОМЕР_1 , а тому ОСОБА_3 не може бути позбавлена права на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

З урахуванням наведеного апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 має право на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб мають лише діючі військовослужбовці, адже як зазначено вище несвоєчасна виплата позивачці грошового забезпечення (не в день звільнення та проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №420/1614/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов