Справа № 160/4963/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/4963/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Богдана Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №160/4963/24 (головуючий суддя першої інстанції - Прудник С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області; Новокодацького відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.01.2024 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Новокодацького відділу у місті Дніпрі ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати бездіяльність Новокодацького відділу у м.Дніпрі ГУ Державної міграційної служби в Дніпропетровській області у наданні адміністративних послуг документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України протиправною;

- зобов`язати ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та його територіальний підрозділ - Новокодацький відділ у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області видати довідку про реєстрацію громадянкою України для подальшого оформлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорта громадянина України, прийнявши здачу виданого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 21.02.2022 року тимчасового посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 одночасно з декларацією від 10.10.2023 року про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що має всі правові підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства рф з незалежних від позивача причин, бо на території України припинили роботу всі консульські установи російської федерації.

Вважає, що чинним законодавством не передбачено перелік документів, які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, надання яких зацікавленими особами, надасть їм можливість підтвердити такий факт для подальшого подання декларації про відмову від іноземного громадянства та прийняття уповноваженими органами такої декларації.

Відповідач - Новокодацький відділ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в Україні з 2003 року з реєстрацією місця проживання постійно з 13.08.2013 року за фактом свого народження 1971 року у місті Ігрень Дніпропетровської області Української PCP на підставі частини першої статті 8 Закону України №2235-ІІІ від 18.01.2001 року «Про громадянство України» згідно прийнятому органом міграційної служби рішенню №1216-000020288, набула за територіальним походженням громадянство України з 27.01.2022 року, про що 07.02.2022 року видана довідка про реєстрацію №1216-000006110.

Так, будучи громадянкою росії, на підставі наданого ГУ ДМС України в Дніпропетровській області дозволу від 25.12.2012 року за №с.17 на імміграцію в Україну на постійне проживання, ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» на правах особи, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, 25.07.2013 року отримала посвідку на постійне проживання в Україні, видану органом №1201 у формі книжечки серії НОМЕР_3 , яку своєчасно обміняла 13.03.2020 року на посвідку у формі ID-картки № НОМЕР_4 строком дії до 13.03.2030 року.

06.03.2020 року позивач звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській з заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку та була документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_4 від 13.03.2020 року строком дії до 13 березня 2030 року.

02.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Ігрень, Дніпропетровської області, Україна, звернулася до Новокодацького районного відділу Голодного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Також, 02.11.2021 року позивач подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме громадянство рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

07.02.2022 року позивачу видано довідку №1216-000006110 про реєстрацію особи громадянином України, на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

В подальшому Головним управлінням ДМС в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 , терміном дії до 27.01.2024 року.

22.03.2023 року ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено висновок про скасування дозволу на міграцію в Україну, в якому вказано, що оскільки ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, то відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 27.01.2022 року.

Враховуюче вказане підлягав скасуванню дозвіл на імміграцію ОСОБА_1 наданий ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». А також, відповідно до підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321 (далі - Порядок оформлення), посвідка на постійне проживання скасовується у разі скасування дозволу на імміграцію відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», який вилучається, визнається недійсним та знищується.

22.03.2023 року Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», а також видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 від 13.03.2020 року.

Також рішенням Головного управлінням ДМС України в Дніпропетровській області від 22.03.2023 скасовано посвідку на постійне проживання на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання №321.

Позивач, вважаючи рішення Головного управлінням ДМС України у Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну протиправним, оскаржила таке рішення до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року у справі №160/8536/23 визнано протиправним і скасовано повністю рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 22 березня 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та про скасування посвідки на постійне проживання в Україні № 900033427 від 13 березня 2020 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із наміром отримати громадянство України за народженням та проживанням в Україні, 11.04.2023 року позивач засобами електронного зв`язку звернулася із заявою до Консульського відділу Посольства росії в Естонії ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із проханням про надання їй дозволу про вихід із громадянства рф у спрощеному порядку із наданням необхідного пакету документів.

Листом від 11.04.2023 року Консульським відділом посольства росії в Естонії на електронну адресу позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) повідомлено про те, що відповідно до закону про громадянство рф, вихід з громадянства здійснюється тільки за місцем постійного проживання заявника. Якщо у заявника є постійне проживання в Естонії, то слід записатися на сайті в будь-який зручний час для заявника.

Позивач не маючи реальної можливості з метою особистої явки виїхати з України та повернутися за виданим тимчасовим посвідченням громадянина України, 10.07.2023 року звернулася засобами електронної пошти до Міністерства закордонних справ України та до Державної міграційної служби України.

Листом від 21.07.2023 року №Є-6436-23/6.4/2943-23 Державною міграційною службою України на звернення позивача від 10.07.2023 року повідомлено, що згідно Конституції України та Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (в Україні існує єдине громадянство. Умови та порядок набуття та припинення громадянства України регламентуються Законом №2235-III та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Під час подання документів для набуття громадянства України іноземець разом з усіма необхідними документами подає зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити іноземне громадянство.

Відповідно до абзацу дванадцятого статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Таким чином, саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України.

27.01.2022 року рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону №2235-III та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої останній оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 27.01.2024 року, тобто до вказаної дати ОСОБА_1 повинна подати до ГУ ДМС у Дніпропетровській області документ про припинення громадянства рф. Також вказано, що наразі ДМС вживаються заходи щодо внесення змін до законодавства України про громадянство стосовно пролонгації строку виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство для громадян російської федерації.

10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Новокодацького відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, в якому зазначила про свій намір оформити паспорт громадянина України, з цією метою подала документ в довільній формі невстановленого зразка під назвою «Декларація про відмову від іноземного громадянства».

Новокодацьким відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області 12.10.2023 року надано відповідь позивачу за вихідним №1216-1501/1216-23, в якій вказано на відсутність підстав для прийняття міграційним органом поданої декларації, оскільки долучений ОСОБА_1 до звернення документ під назвою «декларація про відмову від іноземного громадянства» не відповідав формі, яка визначена в додатку №45, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.08.2012 року №715.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача з надання адміністративних послуг щодо документування паспортом громадянина України, позивач оскаржила таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III (далі - Закон №2235).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2235 громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону №2235 закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Приписами частини першої статті 8 Закону №2235 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

- особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

- іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2235 передбачено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства на іноземця покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства. Водночас, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від особи причин, іноземець подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За правилами абзаців 12, 13 статті 1 Закону №2235:

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

- незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Згідно із абзацом 16 статті 1 Закону №2235 декларація про відмову від іноземного громадянства це документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Разом з тим, до пункту 1 Правил оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1111 (в редакції Постанови від 17.01.2014 року), тимчасове посвідчення громадянина України (далі - тимчасове посвідчення) - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України.

Положеннями пунктів 2, 3 вищевказаних Правил оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України передбачено, що тимчасове посвідчення видається особам, які досягли шістнадцятирічного віку, набули громадянства України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Тимчасове посвідчення видається на строк до 2 років.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що долучений позивачем документ під назвою «декларація про відмову від іноземного громадянства» не відповідав формі, яка визначена в додатку №45, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.08.2012 року №715.

12.10.2023 року Новокодацьким відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області розглянуто звернення ОСОБА_1 від 10.10.2023 року та надано відповідь за вихідним №1216-1501/1216-23, в якій вказано на відсутність підстав для подання декларації.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2235 (в редакції від 16.07.2021 року, чинній на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про набуття громадянства), іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно до абзацу 16 статті 1 Закону №2235 декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

При цьому, визначення поняття декларації про відмову від іноземного громадянства базується на презумпції рівності суб`єктів правового зв`язку громадянство: особа має таке ж право на припинення цього зв`язку як і держава.

За своїм правовим змістом декларація є односторонньою дією з боку особи і не залежить від рішення держави її громадянства (підданства) щодо припинення громадянства. Так, подавати декларацію про відмову від іноземного громадянства мають лише ті іноземці, які зобов`язалися припинити іноземне громадянство.

Форма декларації про відмову від іноземного громадянства (форма 45) затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ від 16.08.2012 року №715 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 року за № 1549/21861) «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку».

Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону № 2235 незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Даний перелік підстав є вичерпним, отже інші обставини не можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють подання документа про припинення іноземного громадянства.

Тобто, подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що саме є незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства та чітко вказано, що особа має вчинити дії щодо виходу з громадянства, а саме звернутись до відповідного органу з клопотанням.

Законодавством про громадянство рф передбачено процедуру оформлення виходу з громадянства рф. Так, громадяни рф не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Водночас, доказів того, що з дати реєстрації ОСОБА_1 громадянкою України, тобто з 07.02.2022 року і до 10.10.2023 року включно, уповноважені органи держави громадянства (рф) прийняли від неї клопотання про припинення громадянства (підданства), позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

При цьому, нездійснення процедури припинення громадянства, з одного боку, та нездійснення консульського прийому на певній території, як про це зазначає позивач, з іншого боку, не є тотожними поняттями.

Нездійснення процедури припинення громадянства має бути врегульовано відповідним законодавством зазначеної держави.

На даний час відсутні відомості про те, що процедура відмови від громадянства рф, яка має бути врегульована відповідним законодавством саме зазначеної держави, є скасованою або не здійснюється.

Крім того, правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492).

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №5492 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

В свою чергу, положеннями абзацу 2 частини другої статті 21 Закону №5492 передбачено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, передбачено, що заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, у разі набуття особою громадянства України на території України, довідку про реєстрацію особи громадянином України.

Довідка про реєстрацію громадянином України, яка була видана позивачу 07.02.2022 року є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвідчення громадянина України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо визнання бездіяльності Новокодацького відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у наданні адміністративних послуг документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України протиправною є передчасною, оскільки позивачу не видавалась довідка про реєстрацію особи громадянином України саме для подальшого оформлення паспорта громадянина України.

В свою чергу, позовна вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ДМС у Дніпропетровській області і його територіального підрозділу видати довідку про реєстрацію громадянкою України для подальшого оформлення паспорта громадянина України, прийнявши здачу виданого ОСОБА_1 21 лютого 2022 року тимчасового посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 одночасно з декларацією від 10 жовтня 2023 року про відмову від іноземного громадянства рф також не підлягала задоволенню.

Відповідно до пункту 16 Правил оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1111, тимчасове посвідчення здається до відповідного підрозділу ДМС чи дипломатичного представництва або консульської установи України в іншій державі одночасно з документом, що підтверджує припинення особою іноземного громадянства, або з декларацією про відмову від іноземного громадянства, а заявнику видається паспорт громадянина України.

Аналогічна норма закріплена в частині 10 статті 28 Закону №5492, згідно до якої тимчасове посвідчення громадянина України здається розпоряднику Реєстру за місцем проживання заявника в Україні, а в разі постійного проживання заявника за кордоном - ЗДУ одночасно з документом, що підтверджує припинення особою іноземного громадянства, або з декларацією про відмову від іноземного громадянства, а заявнику видається довідка про реєстрацію особи громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України. Разом з тим, позивачем не надано документу який би підтверджував припинення нею іноземного громадянства, тобто про припинення громадянства російської федерації.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Богдан Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року в адміністративній справі №160/4963/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року в адміністративній справі №160/4963/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко