Справа № 420/9992/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9992/24

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

29 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення з 28.07.2022 року по 20.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди:

- з 28.07.2022 року по 31.12.2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії,

- з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 28.07.2022 року по день фактичної виплати перерахованих сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.07.2022 року. При проходженні служби, відповідач у період з 28.07.2022 року по 20.05.2023 року протиправно розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. При цьому позивач вважає, що при встановленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням відповідачем мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року. Також, позивач вважає, що має право на компенсацію втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що з 1 березня 2018 року розмір грошового забезпечення військовослужбовців в частині збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими званнями не збільшувався, а тому відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача. Крім того, відповідач наголошував, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що законні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача станом на 1 січня календарного року відсутні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновків про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.07.2022 року, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2024 року № 179.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.03.2024 року № 655/пр/20, ОСОБА_1 у період з 2022 року по 20.05.2023 року нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обрахунку грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

При цьому суд вважав, що позивач своєчасно звернувся із даним позовом.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з трудовим спором, як діючий військовослужбовець. Позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно розцінювати як вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення, яке охоплюється поняттями "заробітна плата" і "оплата праці".

З 19 липня 2022 року статтею 233 КЗпП встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Тобто, спір про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, строки визначені статтею 233 КЗпП, були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У зв`язку з відміною постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, продовжені строки, визначені статтею 233 КЗпП, завершились у 00 год. 01 хв. 01.07.2023.

Позовна заява подана до суду першої інстанції 29.03.2024, тобто з пропуском 3-місячного строку звернення до суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року з посиланням на правову позицію, викладену ВС в постанові по справі 12.03.2024 по справі № 380/9291/22, запропоновано ОСОБА_1 у п`ятиденний строк з дня отримання копії вказаної ухвали надати пояснення щодо дотримання строку звернення з даним позовом до суду та/або заяву про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову з врахуванням висновків колегії суддів щодо застосування положень ст. 233 КЗпП України.

На виконання ухвали, 01 листопада 2024 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши подане представником позивача клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія звертає увагу, що спірні правовідносини виникли під час дії нової редакції ст.233 КЗпП, яка з 19 липня 2022 року обмежує строки звернення до суду, зокрема щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) трьома місяцями.

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 , як особа, необізнана у галузі права, мав законні сподівання про вчинення з ним всіх розрахунків при звільненні у відповідності до чинного законодавства та у повному обсязі, однак принагідно дізнався про порушення своїх прав, отримавши лист відповідача від 23.03.2024 року, звернувшись до суду з дотриманням трьох місячного строку після отримання листа 29.03.2024. Позивач з посиланням на правові висновки ВС у постанові від 23.04.2020 року у справі №813/3756/17 зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Такими доказами є саме лист відповідача від 23.03.2024.

Судова колегія вважає помилковими доводи позивача, що відлік строку звернення до суду з цим позовом повинен обчислюватись з дати отримання позивачем листа відповідача про нараховані і виплачені суми грошового забезпечення.

У Верховному Суді існує стала та послідовна правова позиція з цього питання, відповідно до якої, звернення позивача до відповідача з відповідним запитом та отримання відповіді на нього не можуть відтерміновувати початок відліку строку звернення до суду, оскільки отримання листів від відповідача не змінює час, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права у позасудовому чи судовому порядку.

З дня прийняття на військову службу до відповідача ОСОБА_1 мав можливість дізнатись про розмір свого грошового забезпечення, з чого таке складається та обчислюється.

Відповідно з дати отримання листа що обчислення грошового забезпечення позивача не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду, а бездіяльність позивача і не бажання дізнатися про нараховані виплати у строки, визначенні КАС та КЗпП не можуть слугувати підставами для висновків про дотримання позивачем строків звернення до суду.

Такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом відповідатиме принципу правовладдя та його складовій - принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин та відповідатиме і підходам Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.03.2023 у справі № 240/12017/19, від 14.03.2024 у справі № 620/278/23, у постанові Верховного Суду від 27.06.2024 року № 160/3693/24.

Колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку у визначені законом строки; не довів, що в цій справі неможливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення.

Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати вчасно і в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частиною другою статті 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для застосування норм ст. 123 КАС України та повернення позовної заяви, однак суд першої інстанції не надав жодної оцінки ані під час відкриття провадження, ані під час розгляду справи по суті, хоча відповідач наголошував на не дотриманні позивачем строків звернення до суду (у відзиві на позовну заяву).

Відповідно до ч.3, 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Подача позовної заяви у даному спорі у березні 2024 року, тобто більше ніж через п`ять місяців після закінчення строку звернення до суду, за умови неповажності причин пропуску, є підставою для суду апеляційної інстанції для скасування рішення суду першої інстанції та залишенню без розгляду позовної заяви.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із залишенням без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.240, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко