Справа № 280/917/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2024 року м.Дніпросправа № 280/917/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 280/917/24 (суддя Максименко Л.Я.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач) по невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі;

- зобов`язати виплатити/стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.04.2018 по 08.01.2024 включно у розмірі 4 805 489, 14 грн..

В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачем з 20.04.2018 не виконується судове рішення про поновлення його на роботі. Отже, наявні підставі для стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку виконання судового рішення. Також позивач вважав, що має право на застосування до розрахунку середнього заробітку коефіцієнту підвищення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, суд стягнув із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.04.2018 по 05.09.2023 включно у розмірі 1 796 826 грн. 16 коп.. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи скаржника зводяться до того, що необхідною умовою для поновлення на роботі є письмова заява працівника. Відповідачем, після отримання рішення Верховного Суду на адресу позивача направлялись листи про необхідність прибуття до відділу кадрової роботи для внесення відповідних відомостей до трудової книжки. До Запорізької обласної прокуратури позивач звернувся лише 09.01.2024 та був під особистий підпис ознайомлений із наказом від 05.09.2023 № 402к про поновлення на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області. Відповідач наполягає, що обули і об`єктивні перешкоди у поновленні позивача в органах прокуратури, а саме зайняття останнім адвокатською діяльністю. Також відповідач не погоджується із розрахунком суми до стягнення та вказує, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області за січень-лютий 2017 року складає 327,89 грн. є незмінною.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення у справі законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

У відзиві зазначає, що ст.ст. 21, 24 КЗпП не регламентують обов`язку позивача на написання будь-яких заяв задля виконання рішення суду про поновлення на посаді. Жодних перепон для виконання рішення суду не існує та не може існувати, оскільки згідно норм Конституції України рішення суду є обов`язковим для виконання на всій території України та всіма суб`єктами правовідносин. При цьому, статус адвоката позивача не став перешкодою відповідачу для винесення 05.09.2023р. наказу про поновлення позивача на посаді. Позивач вважає, що відповідач усіма можливими та неможливими засобами намагається уникнути відповідальності за свої незаконні дії.

В свою чергу позивач рішення суду в частині неповного задоволення позовних вимог, зокрема, в частині визначеної судом до стягнення на його користь суми не оскаржує.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлявся.

Позивач та його представник просили суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №808/900/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди були задоволені. Так, зокрема, судом визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області №122ц від 07.03.2017 про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області зі служби в органах прокуратури та поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №808/900/17 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2021:

- скасована постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині відмови в задоволенні вимог про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц щодо звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури; про поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області; про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн;

- рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у вказаній частині залишено без змін, доповнивши його датою, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з 08.03.2017.

Наказом Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області з 08.03.2017 (а.с. 26).

Оскільки відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконувалось тривалий час, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.04.2018 по 08.01.2024 включно у розмірі 4 805 489, 14 грн..

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про існування обов`язку у відповідача виплатити позивачу середній заробіток у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення позивача на роботі. При цьому, суд встановив, що на користь позивача з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 20.04.2018 по 05.09.2023 включно, у розмірі 1796 826,16грн..

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпПУ).

За змістом ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд України в постанові від 23.06.2015 №21-63а15 звернув увагу, що стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 08.11.2019 № 711/8138/18 зазначено, що законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежного від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Згідно зі ст.236 КЗпП України проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Такий же висновок наведено Верховним Судом в постановах від 21.10.2021 №640/19103/19 (п.37), від 24.09.2021 №640/755/19 у подібних справах за позовом прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання Офісом Генерального прокурора рішення суду про поновлення на посаді.

Аналогічні правові позиції Верховний Суд виклав у постановах від 24.12.2020 №807/2434/15, від 31.07.2019 №813/593/17, від 24.09.2019 №826/16191/17, від 03.10.2019 №804/8042/17, від 16.02.2018 № 807/2713/13-а.

У постановах Верховного Суду від 05.03.2020 №280/360/19, від 27.11.2019 №802/1183/16-а, від 27.06.2019 №821/1678/16 визначено, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд у даній справі встановив, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №808/900/17 серед іншого поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області. Рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання.

Тобто, з 20.04.2018 почав перебіг строк затримки негайного виконання судового рішення у справі № 808/900/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області.

В той же час, лише за наказом Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області з 08.03.2017.

Відтак, період затримки виконання рішення суду у справі № 808/900/17 в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області судом визначено вірно і такий період складає з 20.04.2018 по 05.09.2023 включно, оскільки рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не подавалося жодної заяви про поновлення на посаді і це було перешкодою для видання наказу про поновлення на посаді, суд зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 05.02.2022 у справі №280/4402/21, від 01.08.2023 у справі № 640/34546/21.

Наведене вище стосується і доводів скаржника щодо існування перешкоди у поновленні позивача в органах прокуратури, а саме зайняття останнім адвокатською діяльністю.

Що стосується розміру суми, що підлягає стягненню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону Про оплату праці за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до абз.1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абз. 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (абзац 3 пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100).

За змістом пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки Запорізької обласної прокуратури б/н б/д (а.с. 29) середньоденна заробітна плата позивача становить 327,89 грн.

Пункт 10 Порядку № 100 установлював, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

З конструкції цієї норми слідує, що коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213, яка набула чинності 12 грудня 2020 року, положення пункту 10 Порядку № 100 було виключено.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2023 року у справі №380/10648/21 (де позивач також звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі), пункт 10 Порядку № 100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1213, яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, а отже, вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді з урахуванням коефіцієнту підвищення належить застосовувати у площині спірних правовідносин в обмежених часових рамках, а саме до 11 грудня 2020 року включно.

Тобто, в спірному випадку підлягає врахуванню коефіцієнт підвищення окладу за період з 20.04.2018 по 09.12.2020 включно (кінцеву дату 09.12.2020 визначив позивач і це його право). Середній заробіток за час затримки виконання рішення з 20.04.2018 по 09.12.2020 (660 робочих днів) склав 552 298,60грн. (детальний розрахунок у справі).

За період з 10.12.2020 по 05.09.2023 коефіцієнт підвищення не має застосовуватися. Середній заробіток за час затримки виконання рішення з 10.12.2020 по 05.09.2023 (699 робочих днів) склав 1 244 527,56грн. (детальний розрахунок у справі).

При цьому, суд врахував Роз`яснення щодо порядку обчислення середньої заробітної плати у зв`язку з набранням чинності постанови КМУ від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р.№100" від 24.12.2020 (роздруківка у справі), відповідно до яких після набрання сили постановою № 1213 підстав для застосування чергового коефіцієнта підвищення посадового окладу немає, як і не має підстав для відміни вже врахованих коефіцієнтів підвищення посадових окладів при обчисленні середньоденної заробітної плати.

Отже, судом вірно розрахована загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення з 20.04.2018 по 05.09.2023, яка склала 1 796 826 грн. 16 коп., і підлягала стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині висновків суду не спростовують.

Колегія суддів, з урахуванням вище викладеного, приходить до висновків, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 280/917/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 07.11.2024р..

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2024р..

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак