Справа № 280/8418/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Справа № 280/8418/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахуванні і невиплати позивачу грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн з 02.03.2022 по 09.06.2022, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн з 02.03.2022 по 09.06.2022, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, перебування у відпустці для лікування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час повномасштабної війни Росії проти України позивач виконував бойові завдання у місті Маріуполі, де отримав поранення під час захисту Батьківщини, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування. Після звільнення зі служби позивач виявив, що військова частина допустила протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у повному обсязі.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, проте заяви про визнання позову або відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), до суду не надходило. Крім того, на виконання ухвали суду від 16.09.2024 витребувані судом докази по справі відповідачем не надані, причини неподання витребуваних судом доказів суду не повідомлено.

Відповідно до положень частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд зазначає, що відповідачем не зазначено поважних причин неподання відзиву на позов, відповідно суд кваліфікує неподання відзиву на позов як визнання позову відповідачем.

Відтак, керуючись частиною дев`ятою статті 80, частиною шостою статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 16.09.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував у військової частини НОМЕР_1 докази по справі.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 30 призначено службове розслідування за фактом отримання поранення та переміщення старшого матроса ОСОБА_1 до місця розташування в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 31 «Про результати службового розслідування за фактом отримання поранення та переміщення старшого матроса ОСОБА_1 до місця розташування в/ч НОМЕР_1 » наказано вважати старшого матроса ОСОБА_1 , старшого водія роти вогневої підтримки, таким, що прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (пункт 2). У ході проведеного розслідування комісією встановлено, що старший матрос ОСОБА_1 відповідно до наказу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2021 № 331 та наказу ГШ ЗС України від 15.12.2021 № 180/ДСК виконував бойове завдання в окремих районах Донецької та Луганської областей; 02.03.2022 отримано поранення, внаслідок виконання службових обов`язків з відсічі агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2023 № 117 призначено службове розслідування за фактом невиплати грошового забезпечення старшому механіку водію десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старшому матросу ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 № 274 «Про результати службового розслідування» було проведено службове розслідування, з метою встановлення причин і обставин подій, встановлення винних, проведене службове розслідування за фактом невиплати грошових коштів за період квітень 2022 року та частину травня місяця 2022 року та невиплати винагороди довгий період часу старшому водію роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшому матросу ОСОБА_1 . Підставою для призначення службового розслідування послугував рапорт командира десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . За наслідками проведення розслідування наказано: старшого матроса ОСОБА_1 вважати як такого, що з 24.02.2022 по 02.03.2022 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пункт 2); старшого матроса ОСОБА_1 вважати як такого, що з 03.03.2022 по 05.05.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме в лікарні № 2 м. Маріуполь Донецької області з 03.03.2022 по 17.03.2022, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) з 17.03.2022 по початок квітня 2022 року, лікування у медичному закладі військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з початку квітня 2022 року по 05.05.2022 (пункт 3); старшого матроса ОСОБА_1 вважати як такого, що з 09.05.2022 по 09.06.2022 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, після отриманого бойового поранення (пункт 4); помічнику командира з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення старшому матросу ОСОБА_1 за квітень 2022 року в повному обсязі (пункт 5); помічнику командира з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 перерахувати додаткову винагороду старшому матросу ОСОБА_1 відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, яке такому, який відноситься до військовослужбовців, які отримали поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, за період з 30.03.2022 по 09.06.2022 (пункт 6).

За змістом довідки про доходи, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 , йому у березні травні 2022 року грошова винагорода не нараховувалась; у червні 2022 року нараховувалась у розмірі 30000 грн.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2024 № 233 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я).

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати у період з 02.03.2022 по 09.06.2022 додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», позивач звернувся із цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 №469/2024. Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400, яка застосовується на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Наведені положення Постанови № 168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400 застосовуються з 24 лютого 2022 року, як зазначено у самій постанові.

З аналізу наведених норм Постанови №168 слідує встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України прийняв рішення - окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).

Як встановлено судом з матеріалів службового розслідування, старший матрос ОСОБА_1 відповідно до наказу ОТУ «Схід» від 23.12.2021 № 331 та наказу ГШ ЗС України від 15.12.2021 № 180/ДСК виконував бойове завдання в окремих районах Донецької та Луганської областей. 02.03.2022 отримано поранення, внаслідок виконання службових обов`язків з відсічі агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації.

Військовослужбовцями ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) були надані пояснення, за змістом яких після отримання поранення та припинення вогню він був евакуйований до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вже 03.03.2022 був перенаправлений до лікарні № 2 м. Маріуполь, де його оперували та залишили на подальше лікування. Після захоплення лікувального закладу військами противника, не маючи змоги пересуватися самостійно, ОСОБА_1 залишився у лікарні до 17.03.2022. Надалі прийняв рішення покинути лікувальний заклад та направитися на підконтрольну Збройним Силам України територію. Прибувши до АДРЕСА_2 , переховувався у місцевих мешканців та зв`язався із старший лейтенантом ОСОБА_2 , з яким створили відповідну «легенду» для збереження життя позивача. При пересуванні у бік м. Бердянськ ОСОБА_1 було затримано російськими військами та допитано на причетність до служби Збройних Сил України, після чого він був етапований до м.Докучаєвськ та був допитаний у слідчому ізоляторі. Після з`ясування «непричетності» позивача до ЗС України його відпустили та надали довідку про перевірку його особистості. Надалі він повернувся до н.п.Магнуш та попутнім транспортом дістався до м. Оріхова Запорізької області, де зустрівся із старший лейтенантом ОСОБА_2 , який доправив ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де позивач проходив лікування до 05.05.2022.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутня довідка отримання 02.03.2022 ОСОБА_1 поранення (травми, контузії, каліцтва).

Разом з тим, суд бере до уваги те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 «Про результати службового розслідування за фактом отримання поранення та переміщення старшого матроса ОСОБА_1 до місця розташування в/ч НОМЕР_1 » зафіксований факт отримання позивачем поранення, за результатом огляду якого відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.05.2022 № 683 (відсутня у матеріалах справи, згадується у зазначеному наказі) встановлений діагноз: «поєднана вогнепальна травма (02.03.2022 року): вогнепальне кульове сліпе поранення верхньої третини лівого плеча з переломом хірургічної шийки плечової кістки зі зміщенням, вогнепальні множинні осколкові сліпі поранення м`яких тканин лівої половини грудної клітини, лівого плеча, верхньої третини лівої гомілки з дефектом шкіри і м`яких тканин, обох стегон, правого колінного суглобу, лівої ступні з переломом основної фаланги четвертого пальця, з наявністю невилучених металевих осколків; невилучена куля м`яких тканин верхньої третини лівого плеча. Стан після операції: остеосинтез перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки АЗФ (03.03.2022 року), аутодермопластики дефекту шкіри лівої гомілки (19.04.2022 року), з тимчасовим порушенням функції. Поранення пов`язане з проходженням військової служби.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 № 274 «Про результати службового розслідування» визначено, що медичні документи, які фіксують хід лікування старшого матроса ОСОБА_1 в лікувальних закладах м. Маріуполь, залишились на тимчасово окупованій території, до яких відсутній доступ. При цьому за період з моменту отримання поранення до закінчення лікування в Запорізькому госпіталі місцезнаходження старшого матроса ОСОБА_1 було відоме вищому командуванню.

Більш того, за результатами проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 147 від 21.03.2023, комісією констатовано той факт, що ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 02.03.2022 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Крім того, встановлено, що з 03.03.2022 по 05.05.2022 він перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме в лікарні № 2 м. Маріуполь Донецької області з 03.03.2022 по 17.03.2022, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) з 17.03.2022 по початок квітня 2022 року, лікування у медичному закладі військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з початку квітня 2022 року по 05.05.2022. Також зафіксовано, що позивач у період з 09.05.2022 по 09.06.2022 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, після отриманого бойового поранення (пункти 2-4 наказу № 147 від 21.03.2023).

Суд зауважує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 31 «Про результати службового розслідування за фактом отримання поранення та переміщення старшого матроса ОСОБА_1 до місця розташування в/ч НОМЕР_1 » та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 № 274 «Про результати службового розслідування» не оскаржувались та не скасовані, докази зворотного сторонами не надано та судом не встановлено.

Отже, не є спірним той факт, що 02.03.2022 ОСОБА_1 отримав поранення під час захисту Батьківщини, після чого у період з 03.03.2022 по 05.05.2022 він перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а у період з 09.05.2022 по 09.06.2022 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Звідси, з урахуванням положень Постанови № 168, позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

За цих обставин суд вважає необґрунтованими позовні вимоги у частині зазначення періоду, за який позивач має право на виплату (02.03.2022 по 09.06.2022), оскільки матеріалами службового розслідування підтверджується перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення саме з 03.03.2022 по 05.05.2022 та з 09.05.2022 по 09.06.2022.

Встановивши це, пунктом 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 № 274 доручено помічнику командира з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 перерахувати додаткову винагороду старшому матросу ОСОБА_1 відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, яке такому, який відноситься до військовослужбовців, які отримали поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, за період з 30.03.2022 по 09.06.2022. При цьому зазначену у вказаному пункті дату «30.03.2022» суд розцінює як очевидну технічну описку, позаяк у констатуючій частині наказу відповідачем встановлено, що саме за період з 03.03.2022 по 09.06.2022 додаткова винагорода, передбачена відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 не виплачувалась.

Разом з тим, представником відповідача не надані суду докази виплати позивачу збільшеної до 100000 гривень винагороди за періоди з 03.03.2022 по 05.05.2022 та з 09.05.2022 по 09.06.2022 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за періоди з 03.03.2022 по 05.05.2022 та з 09.05.2022 по 09.06.2022.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Оскільки відповідно до положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, в силу вимог статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати с додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 03.03.2022 по 05.05.2022 та з 09.05.2022 по 09.06.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 03.03.2022 по 05.05.2022 та з 09.05.2022 по 09.06.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.11.2024.

Суддя К.В.Мінаєва