Справа № 520/18244/24
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 листопада 2024 року справа №520/18244/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації

Шевченківського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі по тексту відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача про прийняття рішення від 19.04.2024 Т124-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання позивача;

- скасувати рішення відповідача від 19.04.2024 №Т124-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання позивачу;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення допомоги на проживання позивачу з 01.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, на переконання представника позивача, за результатами розгляду заяви позивача про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідачем відмовлено, з посиланням на пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України №332 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України №709), оскільки подана заява не відповідає вимогам форми додатку 5 через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач 25.07.2024 засобами поштового зв`язку надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що об`єктивно вивчивши заяву позивача та долучені до заяви документи управління дійшло висновку, що відсутні правові підстави для призначення допомоги ВПО з 01.03.2024, оскільки подана заява не відповідає вимогам форми додатку 5 Порядку 331 через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою, а саме батьків заявниці.

Представником позивача за допомогою системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якій зазначено про те, що позивач з 10.09.2019 самостійно зверталася із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою до Управління у зв`язку з навчанням та кожного разу подавала відповідні довідки про навчання за денною формою навчання. На переконання представника позивача, позивач не повинна подавати відомості про склад сім`ї.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 23.05.2023 №6326- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 .

У квітні 2024 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо виплати на проживання внутрішньо переміщеним особам з березня 2024 року.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем прийнято рішення від 19.04.2024 №Т124-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Підставами відмови стало невідповідність заяви вимогам форми додатку №5 через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20.10.2014 №1706-VII (далі по тексту - Закон України №1706-VII) передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до частини першої:

- внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1);

- адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1).

Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи здійснюється відповідно до статті 5 Закону України №1706-VII:

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону;

- адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Відтак, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

На реалізацію повноважень, наданих статтею 10 Закону України №1706-VIIУ уряд прийняв постанову «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20.03.2022 №332, якою затвердив Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Порядок №332).

Редакція вказаного Порядку №332 неодноразово зазнавала змін.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 5 Порядку №332 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України №709, яким визначено, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:

які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;

у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України №331, внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (далі Порядок №332) якою, зокрема, передбачається, що діти /особи до 23 років, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах професійної (професійно- технічної), фахової передвищої, вищої освіти після досягнення ними 18 років і не мають власних сімей, можуть звертатись за призначенням допомоги особисто, якщо вони мають фактичне місце проживання (перебування) інше ніж в уповноваженої особи.

Відтак, вказаними змінами розширено та уточнено перелік внутрішньо переміщених осіб (далі ВПО), які матимуть право на отримання допомоги на проживання на наступні 6 місяців.

У подальшому, урядом 26.01.2024 прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» (далі по тексту Постанова Кабінету Міністрів України №94) задля підтримки внутрішньо переміщених осіб, зокрема сімей, в яких є особи, які потребують продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Постановою Кабінету Міністрів України №94 передбачено автоматичне продовження до 01.03.2024 (без додаткового звернення) виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у яких у січні 2024 року закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги;

можливість подання заяви на продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам вже починаючи з 01.02.2024.

Таким чином, особам, які відповідають критеріям Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709), які звернуться з особисто поданою заявою у лютому березні 2024 року, така допомога призначатиметься починаючи з 01.03.2024.

З системного аналізу зазначених законодавчих норм судом встановлено, що за продовженням виплат може звертатися сам студент-ВПО.

Судом у ході розгляду справи встановлено, що позивач 27.03.2002 року народження (22 роки), що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , копія якого наявна у матеріалах справи.

Позивач з 2018 року є внутрішньо переміщеною особою з міста Луганськ, Луганської області та облікована у підрозділі міста Сєвєродонецьк.

У подальшому, з 10.09.2019 облікована в підрозділі міста Харків та станом на час розгляду даної справи перебуває на обліку у місті Харкові.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.05.2023 №6326- зареєстрованим місцем позивача є: АДРЕСА_3 , а фактичним місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .

Позивач є студентом денної форми навчання Національної юридичного університету імені Ярослава Мудрого, що підтверджується студентським квитком серії НОМЕР_4 , копія якого наявна у матеріалах справи.

Позивач має мати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка має також статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа у місті Дніпро, Дніпропетровської області.

Позивач має батька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який має також статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку, як внутрішньої переміщена особа у місті Дніпро, Дніпропетровської області.

Місцем фактичного проживання/перебування батьків позивача (уповноважених осіб) є місто Дніпро, Дніпропетровська область, а місцем фактичного проживання/перебування позивача є місто Харків, Харківської області, відтак позивач проживає окремо від батьків.

Суд зауважує, що змінами до Порядку №332, які внесені Постановою Кабінету Міністрів України №331, розширено та уточнено перелік внутрішньо переміщених осіб (далі ВПО), які мають право на отримання допомоги на проживання на наступні 6 місяців та відповідно до вказаного Порядку №332 за продовженням виплат може звертатися сам студент-ВПО.

У даній справі позивач є особою до 23 років, яка навчається на денній формі навчання та не має власної сім`ї, 10.04.2024 звернулася самостійно до відповідача з заявою для отримання допомоги ВПО з березня 2024 року, без надання відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Відповідач у рішенні про відмову у призначенні допомоги на ВПО від 19.04.2024 наполягав на тому, що позивач не надала відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що Порядком №332 не передбачено надання зазначених відомостей позивачем, оскільки позивач є особою до 23 років, яка навчається на денній формі навчання та не має власної сім`ї, та має фактичне місце проживання (перебування) інше ніж в уповноваженої особи, відтак може звертатись за призначенням допомоги особисто.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні допомоги на проживання ВПО від 19.04.2024 №Т124-1.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahalv. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №806/965/17 та від 27.09.2021 у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2024 позивач подала відповідачу заяву про отримання допомоги ВПО з березня 2024 року

Відповідач відмовив позивачу у задоволенні її наведеної заяви, оскільки подана заява не відповідає вимогам форми додатку 5, через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою, а саме батьків заявниці.

Відтак, заява позивача була розглянута відповідачем з урахуванням долучених позивачем документів і в її задоволенні відмовлено. Незаконність цієї відмови підтверджено під час розгляду даної справи.

Варто наголосити, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що норми Порядку №№332 містять імперативний припис, суд вважає, що ефективним способом захисту буде зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення допомоги на проживання позивачу з 01.03.2024.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні допомоги на проживання позивачу повністю поглинаються позовною вимогою про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відтак наявні правові підстави для часткового їх задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 28.06.2024 №0.0..1, копія якої наявна у матеріалах справи.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є одна вимога немайнового характеру, а отже, ставка судового збору за подання даного позову становить 1211,20 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 968,96 грн (1211,20 грн* 0,8).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 968,96 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (проспект Науки, будинок 17-а, місто Харків, 61166, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19.04.2024 №Т124-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради прийняти рішення про призначення допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА