Справа № 280/2543/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/2543/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., за участю секретаря судового засідання Беседа Г.Р, за участі представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Волошина Є.В., представника відповідача Головного управління ДПС у Запорізькій області Косенко Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року в адміністративній справі №280/2543/20 (головуючий суддя І-ї інстанції Сацький Р.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення рішення відповідача № від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 64 160,34 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 51 328,27 грн та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 12 832,07 грн;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення рішення відповідача № від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 15 834,23 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 834,23 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення рішення відповідача № від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 79 476,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 63 581,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 895,25 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення рішення відповідача № від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 5 346,69 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4 277,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 069,34 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 року № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 11 163,06 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № відповідача на суму 3 348,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівниками Головного управління ДФС у Запорізькій проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складений акт перевірки від 09.10.2019 року за № 57/08-01-33-05/. Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішенням про застосування штрафних санкцій оскільки вважає, що ним в повній мірі у відповідності до норм чинного законодавства задекларовано податкові зобов`язання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 64 160,34 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 51 328,27 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 12 832,07 грн.

Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 15 834,23 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 834,23 грн.

Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 79 476,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 63 581,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 895,25 грн.

Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 5 346,69 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4 277,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 069,34 грн.

Визнано протиправним та скасовано повністю вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 року № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 11 163,06 грн.

Визнано протиправним та скасовано повністю рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № Головного управління ДПС у Запорізькій області на суму 3 348,92 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 29 коп. (том №3 а.с. 177-184).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки Комісією Головного управління ДПС у Запорізькій області відмовлено у реєстрації ПН/РК у зв`язку з не надання платником податків копій первинних документів та недоведеністю реальності проведеної господарської операції.

Вважає, що позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат відображених у колонці 7 «інші витрати включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» в сумі 66877,51 грн., бо ПКУ не передбачено визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати, на які цілі будівельні матеріали можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою підприємцем через те, що їх власником житлової нерухомості є фізична особа.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності згідно з ЄДРПОУ є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код 47.11), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України.

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах здійснює контроль та реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по31.12.2018 року.

За результатами проведеної планової виїзної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області складено Акт №57/08-01-33-05/ від 09.10.2019 року згідно з висновками якого встановлено порушення платником податків:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) у результаті чого занижено суму оподатковуваного доходу за перевіряємий період на суму 301233,49 грн. (за 2016 рік - 66868,30 грн., за 2017 рік - 159929,06 грн, за 2018 рік - 74436,13 грн.), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 54222,02 грн. (за 2016 рік - 12036,23 грн., за 2017 рік - 28787,23 грн., за 2018 рік - 13398,50 грн.);

- пп.164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період в сумі 4518,50 грн;

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (зі змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 було занижено суму податкового зобов`язання з ПДВ, самостійно нарахованих на виконання вимог на виконання вимог ст. 198.5 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) на загальну суму 63581,00 грн;

п. 201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано податкові накладні на реалізацію алкогольних та тютюнових виробів на суму 158342,29 грн. (без ПДВ), у т.ч.: у січні 2017 року - 43505,46 грн.; у лютому 2017 року - 47972,04 грн.; у березні 2017 року - 66864,79 грн;

п. 2.6 гл. 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (зі змінами та доповненнями) в частині несвоєчасного оприбуткування готівки на загальну суму 29859,65 грн.;

п.9 ст.3 Закону України «Про застосувення реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/96-ВР (зі змінами та доповненнями) в частині відсутності щоденного друкування фіскальних чеків.

За результатами перевірки та висновків, викладених у акті перевірки від 09.10.2019 року № 57/08-01-33-05/ відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 15 834,23 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 834,23 грн.;

№ від 15.11.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 79 476,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 63 581,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 895,25 грн.;

№ від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 64 160,34 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 51328,27 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 12 832,07 грн.;

№ від 27.04.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 5 346,69 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 4 277,35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 069,34 грн.

Також податковим органом пред`явлено вимогу про сплату боргу від 10.04.2020 року № на суму 11163,06 грн. та прийнято рішення 10.04.2020 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3348,92 грн.

Не погодившись з таким податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач оскаржив їх до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України; у редакції на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України (пункт 41.5 статті 41 ПК України).

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Приписами підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

За змістом абзацу першого пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових виїзних перевірок визначає стаття 77 Податкового кодексу України, а строки їх проведення, у тому числі підстави для продовження строку перевірки визначені у статті 82 цього Кодексу.

Абзацами 1-4 підпункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Апеляційним судом та судом першої інстанції встановлено, що документальну позапланову перевірку позивача було проведено на підставі затвердженого плану перевірки на 2019 рік та наказу ГУ ДФС у Запорізькій області № 2748 від 07.08.2019 року за період діяльності з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим позивачем не висловлювалась незгода з порядком призначення та/або проведення документальної планової перевірки, отже такі обставини не є спірними та не досліджуються судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до пункту 2.3.2.2 розділу ІІ «Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 № 395 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

В Акті перевірки відповідач не зазначив жодних доказів стосовно встановлено порушення, а зокрема не зазначено будь-які первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а також не зазначено інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

При цьому, органом ДФС в акті перевірки не наведено жодних доказів, яким чином було встановлено завищення витрат, та не проведено співставлення доходу (конкретно реалізованих товарів) та не наведено витрат (собівартості конкретно реалізованих товарів), а здійснено посилання на інформаційні системи ДПС та наведено лише залишок нереалізованого товару та зазначено безпідставно його органом ДФС як завищення вартості документально підтверджених витрат.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на податкову інформацію, складену стосовно позивача, суд першої інстанції належно звернув увагу на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо врахування при розгляді судових справ посилань контролюючого органу на отриману в процесі перевірки податкову інформацію, а саме про те, що: збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі (постанови від 26.06.2018 у справі № К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі № К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

Інформація про позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС, а саме з єдиного реєстру податкових накладних за 2016, 2017, 2018 роки може бути підставою для висновків щодо інформації стосовно реалізації товару на протязі 2016, 2017, 2018 років в сукупності з іншими доказами встановлення порушення податкового законодавства, що підтверджують зокрема не реалізований товар за певний період, що в даному випадку відсутнє, оскільки відповідач в порушення п.2.3.2.2. розділу ІІ «Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 № 395 не зазначив в Акті перевірки первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, висновки органу ДПС в Акті перевірки про завищення документально підтверджених витрат на загальну суму 218099,57 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 66868,30 грн., за 2017 рік на суму 76975,14 грн., та за 2018 рік на суму 74436,13 грн. в частині стосовно вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції, суд першої інстанції обґрунтовано визначив безпідставними та такими, що не мають належних доказів, та які здійснені без жодного на те документального підтвердження.

Щодо висновку органу ДПС з питання порушення описаного у п.2.1.3. Акту перевірки завищення документально підтверджених витрат за 2017 рік на суму 16076,41 грн. в частині витрат з охоронних послуг суд першої інстанції правильно визначив наступне.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, серед іншого зокрема належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 177.4. ст. 177 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З аналізу обумовлених законодавчих актів слідує, що до складу витрат фізичних осіб-підприємців входять і ряд інших витрат (конкретний перелік яких п. 177.4 ПКУ не визначений), які пов`язані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставин справи, апеляційний суд та суд першої інстанції встановили, що вартість охоронних послуг у розмірі 16076,41 грн. у 2017 році є такими, що пов`язані з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямованих на отримання доходу у межах підприємницької діяльності, яка ведеться позивачем у вигляді роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах алкогольними напоями та тютюновими виробами, а відтак понесені витрати по виплаті названої винагороди відносяться до складу витрат підприємця.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі № 140/813/19.

За таких обставин висновки відповідача щодо завищення позивачем витрат на вартість охоронних послуг за 2017 рік у розмірі 16076,41 грн. є безпідставними.

Щодо висновків відповідача в частині завищення позивачем документально підтверджених витрат за 2018 рік на суму 66877,51 грн. в частині витрат на будівельні матеріали використані для ремонту та поліпшення власного приміщення суд першої інстанції визначив наступне.

Відповідно до ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодування вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; - - платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому до складу витрат підприємця не включаються витрати визначені пп. 177.4.5 п. 117.4 ст.177 ПК України, а саме: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

В Акті перевірки відповідачем зазначено про завищення позивачем у 2017 році витрат на суми не підтвердження використання у господарській діяльності суми витрат в частині витрат на будівельні матеріали використані для ремонту та поліпшення власного приміщення у сумі 66877,51 грн.

Разом з тим, податковим органом при проведенні перевірки проігноровано первинні документи зі списання будівельних матеріалів у сумі 66877,51 грн. на ремонт основних засобів та об`єкту торгівлі магазину, за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично здійснюється господарська діяльність з торгівлі ФОП ОСОБА_1 .

Орган ДПС в Акті перевірки визначає зазначені витрати, як витрати подвійного призначення, оскільки вважає, зокрема на стор.69 Акту перевірки, що власником об`єкту торгівлі, а саме магазину, за адресою: АДРЕСА_1 є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , через те, що він є їх власником житлової нерухомості як фізична особа, а не як підприємець, тобто орган ДПС не визнає витрати внаслідок того, що вважає магазин за адресою: АДРЕСА_1 саме житловою нерухомістю.

Вказане твердження не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки магазин за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 є нежитловим приміщення (громадською спорудою), про що свідчать наступні правовстановлюючі документи:

- реєстраційне посвідчення ОП ЗМБТІ серії НОМЕР_2 від 28.04.1999;

- договір купівлі-продажу від 22.04.1999 магазину за адресою: АДРЕСА_1 з нежитловою площею;

- технічний паспорт на громадську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , від 16.03.2015.

Отже виходячи з вище наведеного витрати в частині витрат на будівельні матеріали використані для ремонту та поліпшення власного приміщення у сумі 66877,51 грн., є витратами в відповідності з пп.177.4.4. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, як інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі № 140/813/19.

За таких обставин висновки відповідача щодо завищення позивачем витрат на підтвердження використання у господарській діяльності суми витрат в частині витрат на будівельні матеріали використані для ремонту та поліпшення власного приміщення у сумі 66877,51 грн. є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В Акті перевірки відповідача зазначено про не реєстрацію податкових накладних на реалізацію алкогольних та тютюнових виробів на суму 158342,29 грн.,(без ПДВ) в тому числі:

- у січні 2017 року на суму 43505,46 грн.,;

- у лютому 2017 року на суму 7672,04 грн.;

- у березні 2017 року на суму 66894,79 грн.

При цьому в Акті перевірки зазначено лише це формулювання без посилання на будь-які докази факту встановлення порушення податкового законодавства, без зазначення навіть якого товару, по якому підлягала реєстрація податкових накладних.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення перевірки контролюючим органом не зазначено будь-які первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а також не зазначено інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, висновки відповідача щодо не реєстрації позивачем податкових накладних на реалізацію алкогольних та тютюнових виробів на суму 158342,29 грн суд першої інстанції обгрунтовано визначив безпідставними.

Зазначенні висновки в Акті перевірки відповідача щодо заниження позивачем податкових зобов`язань на суму 63581,00 грн., в тому числі за грудень 2016 року - на суму 14187,00 грн., за грудень 2017 року - на суму 30458,00 грн., за грудень 2018 року на суму 18936,00 грн., внаслідок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2016 року - на суму 14187 грн., за грудень 2017 року - на суму 30458 грн., за грудень 2018 року на суму 18936 грн. внаслідок нереалізованого товару є безпідставними огляду на наступне.

Акт перевірки не містить інформації по нерелізованих товарно-матеріальних цінностях в розрізі найменувань, кількості та вартості товару станом на 01.01.2016 року, 01.01.2017 року, 01.01.2018 року та 31.12.2018 року про те, що інформація по придбаному та реалізованому товару надана платником до перевірки лише в сумарному вигляді.

При цьому, Актом перевірки, зазначено, що перевірка фактично проведена шляхом аналізу єдиного реєстру податкових накладних за 2016, 2017, 2018 роки та документів, наданих ФОП ОСОБА_1 в ході перевірки (видаткові накладні, Z-звіти, фіскальні чеки, банківські виписки та інше).

Також висновки органу ДПС в Акті перевірки про заниження податкових зобов`язань на суму 63581 грн., в тому числі за грудень 2016 року - на суму 14187 грн., за грудень 2017 року - на суму 30458 грн., за грудень 2018 року на суму 18936 грн., внаслідок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2016 року - на суму 14187 грн., за грудень 2017 року - на суму 30458 грн., за грудень 2018 року на суму 18936 грн. внаслідок нереалізованого товару, є безпідставними та не мають належних доказів та здійснені без жодного на те документального підтвердження.

Щодо висновків відповідач в частині несвоєчасного оприбуткування позивачем готівки на загальну суму 29859,65 грн. за 2018 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 із змінами та доповненнями (далі - Положення №637) в редакції чинній до 05.01.2018, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів; касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6 Положення № 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Пунктом 4.2 Положення № 637 встановлено, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями), книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в контролюючих органах книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно з п. 6 розділу 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 під № 417 (із змінами та доповненнями), (діючого в перевіряємому періоді) використання книги ОРО, зареєстровані на РРО, передбачають: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Згідно наданих Z звітів, останні видані на наступний день після надходження готівкових коштів в касу підприємства (прибуткові касові ордери), що і не заперечується сторонами, однак позивач наголошує, що звіт за вказані касові операції вчасно не роздрукований з технічних причин «відсутність Інтернету».

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що жодного повідомлення про тимчасовий вихід РРО з ладу в книзі ОРО не міститься, а тому, порушення щодо вчасного оприбуткування готівки в касі підприємства має місце.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» із змін доповненнями, передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно Указу Президента України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» від 20 червня 2019 року № 418/2019 (чинний з 23.06.2019) визнано таким, що втратив чинність зокрема під порядковим номером № 24 - Указ Президента України від 12.06.1995 року №436/95.

Згідно норми ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, оскільки Указ Президента України від 20 червня 2019 року №418/2019 скасовує, нормативно-правовий акт, яким встановлена відповідальність особи, в даному випадку, накладення штрафних санкцій за невчасне оприбуткування готівки в касі підприємства, тому суд першої інстанції належно визначив, що відповідач безпідставно застсував штрафні санкції.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у діяльність позивача, а тому оскаржувані рішення не відповідають наведеному критерію.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, податкова вимога та рішення відповідача не відповідають критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягали скасуванню.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом приписів частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року в адміністративній справі №280/2543/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року в адміністративній справі №280/2543/20 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складена та проголошена в судовому засіданні 06.11.2024 року, в повному обсязі постанова складена 12 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко