Справа № 520/24262/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 р. № 520/24262/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу -19.08.2024, за 2024 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році, грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік, додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні, одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією», компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 02.09.2024 відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 дані щодо всіх спірних виплат при звільненні позивачу, їх складових; дані щодо отримання травми та виконання перед цим військового обов`язку позивачем.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позову. Відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 від 19.08.2024 ОСОБА_1 при звільненні нараховано та виплачено всі без виключення види грошового забезпечення: компенсація невикористаної відпустки в сумі 12539,84 грн; компенсація відпустки УБД в сумі 9 753,21 грн; одноразова допомога при звільненні в сумі 13 375,83 грн. Відповідно до вимог п. 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказу МОУ №260 від 07.06.2018 - грошове забезпечення виплачується на підставі наказу командира (начальника, керівника) в поточному місяці за минулий. Відповідач зазначив, що в даному випадку спір відсутній, а позивач зловживає своїми процесуальними правами в порушення вимог ст. 45 КАС України. Щодо додаткової винагороди за час лікування відповідач зазначив, що відповідно до довідки ВЛК № 1673 від 11.12.2023 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 57 від 05.01.2024 після отримання всіх відповідних медичних документів ОСОБА_1 здійснено доплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн пропорційно на місяць за весь час лікування від поранення з 19.11.2023 до 11.12.2023 в сумі 75 483,87 грн. Зазначає, що нарахування та виплата додаткової винагороди ОСОБА_1 проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 23.10.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : документи (реєстри зарахування на банківський рахунок, виплатні відомості тощо) на підтвердження виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році; відомості щодо складових розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та документи (реєстри зарахування на банківський рахунок, виплатні відомості тощо) на підтвердження виплати такої компенсації; документи (реєстри зарахування на банківський рахунок, виплатні відомості тощо) на підтвердження виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі звільнення зі служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до суду витребувані судом документи протягом семи календарних днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідач 04.11.2024 подав до суду клопотання про долучення доказів, разом з яким подав до суду довідку про виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.08.2024 по 19.08.2024.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 04.11.2024 по 06.11.2024 включно суддя перебував у відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд встановив наступне.

З червня 2023 року по 19 серпня 2024 року позивач проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 .

31.01.2024 ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (а.с. 19).

З 19.08.2024 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що вбачається з витягу з наказу від 19.08.2024 № 237. (а.с. 32)

У позовній заяві позивач зазначив, що на день звільнення відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, а саме не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році, грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік, додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні, одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією», компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що при звільненні позивачу нараховано та виплачено всі без виключення види грошового забезпечення: компенсація невикористаної відпустки в сумі 12539,84 грн; компенсація відпустки УБД в сумі 9 753,21 грн; одноразова допомога при звільненні в сумі 13 375,83 грн, на підтвердження чого відповідач подав до суду довідку про виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2024 по 19.08.2024.

Щодо додаткової винагороди за час лікування відповідач зазначив, що відповідно до довідки ВЛК № 1673 від 11.12.2023 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 57 від 05.01.2024 після отримання всіх відповідних медичних документів ОСОБА_1 здійснено доплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн пропорційно на місяць за весь час лікування від поранення з 19.11.2023 до 11.12.2023 в сумі 75483,87 грн.

Позивач вважає свої права порушеними та вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає в ненарахуванні та невиплаті йому спірних виплат, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Щодо позовних вимог нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, суд зазначає наступне.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що в період з 12.06.2023 по 19.08.2024 відповідачем виплачувалося позивачу грошове забезпечення без урахування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.

За доводами позивача відповідач мав нараховувати та виплачувати йому грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103), якою п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24 лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Отже, починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Зазначена норма права передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Під час розгляду і вирішення цієї справи положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2020 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає в силу вимог п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Отже, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Так, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня у розмірі - 2684 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня у розмірі - 3028 гривні.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, починаючи з 01.06.2023 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Установлення Законами України про Державний бюджет України прожиткового мінімуму для працездатних осіб не має своїм наслідком збільшення базової величини, з якої обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, а отже і самого грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином, зважаючи на вищевикладені норми законодавства, суд зазначає, що відсутні підставі для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 12.06.2023 по 31.12.2023 з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році, суд зазначає наступне.

Так, у цій частині позовних вимог спірним є питання щодо наявності чи відсутності протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році.

Відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення з військової служби у військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) виникає право, зокрема, на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 19.08.2024, що вбачається з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 № 237. (а.с. 32)

У зазначеному витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 №237 також зазначено, що щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 12 календарних діб (15 календарних діб (3 календарні доби - друга частина основної відпустки за 2023 рік, 12 календарних діб - перша частина основної відпустки за 2024 рік) з 15 по 31 липня 2024 року).

Також, у зазначеному витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 №237 вказано виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік за 18 календарних діб у сумі 12 539 грн 84 коп.

З довідки про виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2024 по 19.08.2024 вбачається, що позивачу у зазначений період була виплачена компенсація за невикористану основну щорічну відпустку - 12 539,84 грн.

Так, позивач заявив позовні вимоги, зокрема, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році.

Відповідач надав до суду докази нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році в розмірі 12 539,84 грн.

Позивач наданих відповідачем пояснень та доказів щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році в розмірі 12 539,84 грн не спростував. Доказів невиплати грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році або виплати такої компенсації в неналежному розмірі позивач до суду не надав. При цьому, розмір спірної компенсації позивачем не оскаржується, позовна заява таких доводів не містить.

Отже, суд вважає, що в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними, тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168), пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1146, яка застосовується з 01.09.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 1 Постанови № 168 на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Водночас, відповідно до вимог пункту 1-2 Постанови КМУ № 168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100 000 грн є встановлення таких обставин, як, зокрема: - перебування на військовій службі у період дії воєнного стану; - перебування на військовій службі у статусі військовослужбовця Збройних Сил України; - перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини / перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки про обставини травми №23/5374 від 30.11.2023 солдат ОСОБА_1 19.11.2023 отримав мінно-вибухову травму. Поєднані вогнепальні осколкові поранення: сліпі та дотичні поранення м`яких тканин лівого передпліччя, правого стегна, обох гомілок, лівої стопи із травматичним відчленуванням 1 пальця лівої стопи. Травмування отримано під час виконання обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини. (а.с. 20)

Відповідно до довідки ВЛК №1673 від 11.12.2023 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб. (а.с. 23)

Відповідно до Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4867 ОСОБА_1 у період з 20.11.2023 по 11.12.2023 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023. (а.с. 21-22)

ОСОБА_1 здійснено доплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. пропорційно на місяць за весь час лікування від поранення з 19.11.2023 до 11.12.2023, що підтверджується відомістю виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані з захистом Батьківщини, додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 11.01.2024 ОСОБА_1 прибув на службу з відпустки.

Згідно довідки ВЛК №716 від 25.01.2024 (додана Позивачем) травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб.

З 12.04.2024 до 21.04.2024 ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №117 від 22.04.2024 ОСОБА_1 направлений на ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №139 від 14.05.2024 ОСОБА_1 надана відпустка для лікування у зв`язку з хворобою на підставі довідки ВЛК №3945 від 14.05.2024 строком до 13.06.2024.

14.06.2024 ОСОБА_1 прибув на службу з відпустки для лікування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №175 від 18.06.2024 ОСОБА_1 направлений на ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби.

22.06.2024 ОСОБА_2 прибув та приступив до виконання службових обов`язків.

Так, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до довідки ВЛК №1673 від 11.12.2023 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб. (а.с. 23)

Також, згідно довідки ВЛК №716 від 25.01.2024 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб.

Так, за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманої 19.11.2023 травми позивач отримав допомогу передбачену Постановою КМУ № 168.

Позивач не надав доказів того, що в подальшому він перебував на лікуванні, що було пов`язано з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.

Факт отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) позивачем в інші періоди не встановлений.

Так, позов у цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік, суд зазначає наступне.

Так, у випадку звільнення з військової служби у військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) виникає право, зокрема, на грошову компенсацію за всі невикористані дні у тому числі додаткової відпустки.

Суд встановив, що згідно довідки про виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2024 по 19.08.2024 позивачу була виплачена компенсація за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 9 753,21 грн.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 19.08.2024 наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 14 календарних діб у сумі 9 753,21 грн.

Так, позивачу була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 розд. ХХХI Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Позивач у позовній заяві зазначає, що спірна грошова компенсація була виплачена позивачу без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік.

Разом з тим, позивач у позовній заяві не зазначив, яка саме щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася йому станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024. Судом таких обставин не встановлено.

Також, позовна заява взагалі не містить обґрунтувань щодо даної позовної вимоги.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні жодні документи, що підтверджують факт невиплати або виплати в неналежному розмірі позивачу спірної компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо виплати військовослужбовцям - учасникам бойових дій компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що спірна компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій виплачена позивачу. Доказів протилежного позивач до суду не подав.

Доводи позивача щодо того, що спірна компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій виплачена позивачу без урахування щомісячної додаткової винагороди суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів того, що компенсація учаснику бойових дій була виплачена без урахування додаткової винагороди, позивач не зазначив, яка сама винагорода йому виплачувалася на момент звільнення та не була врахована при виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових, не надав жодних доказів.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №460 від 17.09.2014, якою затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі Порядок, в редакції, чинній на день звільнення позивача зі служби).

Згідно до п.1 вказаного Порядку військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.2 Порядку військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 19.08.2024, що вбачається з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 № 237. (а.с. 32)

З довідки про виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2024 по 19.08.2024 вбачається, що позивачу у зазначений період була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні - 13 375,83 грн.

Так, відповідач надав до суду докази нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позивач наданих відповідачем пояснень та доказів щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні не спростував. Доказів невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивач до суду не надав. При цьому, доводів щодо неналежного або невірно розрахованого розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позовна заява взагалі не містить.

Отже, суд вважає, що в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними, тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати, суд зазначає, що, оскільки заявлені позивачем в даному адміністративному позові вимоги щодо виплати грошового забезпечення задоволенню не підлягають, то й відсутні підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Більш того, позовна заява та матеріали справи не містять відомостей щодо виплати позивачу грошового забезпечення з порушенням строків виплати.

Щодо доводів позивача у позовній заяві про невиплату йому грошової допомоги на оздоровлення, то суд такі доводи не приймає до уваги, оскільки таких позовних вимог у позовній заяві позивачем не заявлено.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, під час розгляду справи судом не встановлено протиправності в діях чи бездіяльності відповідача. Позивачем таких обставин не наведено та не обґрунтовано факт порушення його прав.

За викладених обставин, адміністративний позов підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН