Справа № 520/25197/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

11 листопада 2024 р. справа № 520/25197/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача від 24.10.2024р. про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України по адміністративній справі №520/25197/23 за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ОТЦКтаСП, Центр, правонаступник військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

24.10.2024 р. до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням даного судового рішення шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати у строк встановлений судом звіт про виконання рішення від 16.10.2023 Харківського окружного адміністративного суду в справі №520/25197/23; за наслідками розгляду звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про не виконане рішення суду або в разі неподання такого звіту, встановити новий строк подання звіту та накласти на керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину суми, якого стягнути на користь позивача.

Аргументуючи ці вимоги заявник зазначив, що станом на 24.10.2024 року рішення суду не виконано та виплата грошового забезпечення заявнику не здійснена.

Ухвалою суду від 25.10.2024р. прийнято до провадження заяву позивача від 24.10.2024р. про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №520/25197/23. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 5 днів від дати отримання цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду докази про: отримання копії рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. у справі №520/25197/23; організаційно-правові заходи, спрямовані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. у справі №520/25197/23.

Відповідач 06.11.2024р. подав до суду клопотання про долучення доказів, зазначивши, що згідно зі ст.43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до п.1.4, 1.5 Положення про фінансове господарство військової частини ЗС України, затверджене наказом МО України від 12.11.2010 року № 590: головним розпорядником бюджетних коштів є МО України; начальники обласних ІНФОРМАЦІЯ_3 є розпорядниками коштів третього ступеня; розпорядники коштів реалізують свої функції через департамент фінансів МО України, головне ФЕУ ЗС України; забезпечення коштами потреб здійснюється відповідними структурними підрозділами МО України, за якими закріплені статті видатків кошторису МО України. ІНФОРМАЦІЯ_4 фінансується виключно за рахунок державного бюджету МО України. З метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. у справі №520/25197/23 було направлено заявки - розрахунки на отримання коштів.

Вирішуючи порушені у заяві про встановлення судового контролю процесуальні питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У межах даної справи позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування і не виплатити ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, з серпня 2022 по січень 2023 року (включно), у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (правонаступник військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з серпня 2022 по січень 2023 року (включно), у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Рішенням суду від 16.10.2023р. позов залишено без задоволення; з виходом за межі позову зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 видати наказ про призначення, обчислення, нарахування і виплату ОСОБА_1 за 28.08.2022р. (дата Поранення), за 29.08.2022р.-30.08.2023р., 31.08.2022р.-12.09.2023р. (перебування на лікуванні через Поранення), за 06.10.2022р.-04.11.2022р., 22.11.2022р.-21.12.2022р., 22.12.2022р.-18.01.2023р. (перебування у відпустці через Поранення) додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу отримання 28.08.2022 року поранення, перебування на лікуванні у звязку з отриманим 28.08.2022р. пораненням та часу перебування у відпустці після лікування у звязку з отриманим 28.08.2022р. пораненням (06.10.2022р.-04.11.2022р., 22.11.2022р.-21.12.2022р., 22.12.2022р.-18.01.2023р.) з урахуванням раніше проведених платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 та провести відповідні виплати.

Ухвалою суду від 30.01.2024р. було внесено виправлення до мотивувальної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. у справі №25197/23 шляхом зазначення замість помилкової календарної дати - "12.09.2023р." правильної календарної дати - "12.09.2022р.".

Ухвалою суду від 05.02.2024р. було внесено виправлення до мотивувальної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. у справі №25197/23 шляхом зазначення замість помилкової календарної дати - "30.08.2023р." правильної календарної дати - "30.08.2022р.".

Отже, предметом розгляду у справі №520/25197/23 є управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу призначення, обчислення, нарахування і виплати заявнику додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу отримання поранення, перебування на лікуванні у звязку з отриманим пораненням та часу перебування у відпустці після лікування у звязку з отриманим пораненням та проведення відповідних виплат.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду набрало законної сили 16.11.2023 р. та 24.01.2024р. позивачем отримано виконавчий лист.

06.06.2024 старшим державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кріт Анною Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75234022 з примусового виконання виконавчого листа №520/25197/23, виданого 31.05.2024 Харківським окружним адміністративним судом.

20.08.2024 старшим державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Кріт А.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження №75234022.

27.08.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік Іриною Олегівною, прийнято до подальшого виконання виконавче провадження № 75234022.

Постановою про накладення штрафу від 02.10.2024р. у виконавчому провадженні №75234022 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника: ІНФОРМАЦІЯ_2 штраф на користь держави у розмірі 5.100,00грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів і попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Постановою про накладення штрафу від 14.10.2024р. у виконавчому провадженні №75234022 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника: ІНФОРМАЦІЯ_2 штраф на користь держави у розмірі 10.200,00грн. і зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

14.10.2024р. старшим державним виконавцем СМУ МЮ міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75234022, а копію постанови направлено органу, що видав виконавчий документ.

З мотивувальної частини вищевказаної постанови вбачається, що боржником не було надано доказів повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, а також непоінформовано державного виконавця про вжиті заходи, спрямовані на його фактичне у повному обсязі виконання. Рішення суду не виконано, а його виконання без участі боржника неможливе. Державним виконавцем в порядку виконання вимог ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження до Головного Управління Національної поліції у Харківській області підготовлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення для направлення до виконання».

Відповідно до наданих відповідачем на вимогу суду заявок - розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення за період січень 2024р.-жовтень 2024р. та розрахунків потреб в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення за період січень 2024р.-жовтень 2024р., дані стосовно виплати грошового забезпечення заявнику були включені до кожного з наданих розрахунків (№69) та у графі "Потреби за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення" встановлена сума до виплати заявнику - 200.532,00 грн.

Суд вважає, що до установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.

Вирішуючи питання здійснення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного слідує, що за правовою природою та суттю міра юридичної відповідальності у вигляді накладеного на керівника субєкта владних повноважень штрафу у порядку ч.2 ст.382 КАС України є тотожній мірі юридичної відповідальності у вигляді накладеного на боржника у виконавчому провадженні штрафу згідно з ч.2 ст.63 та ч.1 ст.75 (або згідно з ч.2 ст.63 та ч.2 ст.75) Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", котрі підлягають застосуванню за вчинення учасником суспільних відносин одного і того ж протиправного діяння - невиконання рішення суду без поважних причин, але до різних суб`єктів права.

При цьому, за змістом ч.2 ст.382 КАС України штраф підлягає застосуванню саме до керівника субєкта владних повноважень незалежно від ймовірності видання керівником субєкта владних повноважень внутрішнього розпорядчого документа з приводу передання компетенції на виконання судових актів, котрі набрали законної сили у відання іншої посадової (службової) особи такого субєкта владних повноважень.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України суд зважає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.02.2022р. у справі №160/13013/19: 1) обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.14, 370 КАС України; згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права, п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Піалопулос та інші проти Греції" якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс; 2) правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати; 3) зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 13.05.2021р. у справі №9901 від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення; 5) за сформульованими у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №560/523/19 правовими позиціями, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи; 6) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Суд вважає, що до окресленого у ст.382 КАС України випадку підлягають застосуванню стандарти правил доказування за ч.1 ст.77 КАС України, позаяк у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23: 1) Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Отже, саме позивач обтяжений процесуальним законом обовязком довести адміністративному суду існування очевидного ризику або явної небезпеки невиконання конкретного судового акту за рахунок реалізації наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

У межах спірних правовідносин судом не виявлено існування згаданих вище підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю як обтяження субєкта владних повноважень обовязком подати звіт у порядку ст.382 КАС України рішення суду залишиться невиконаним з боку відповідача суб`єкта владних повноважень або для виконання рішення суду доведеться докласти значних зусиль понад обсяг дій згідно із Законом України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для звернення позивача до суду є невиконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року.

Разом з тим суд наголошує, що судове рішення, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

В той же час, суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться заявки - розрахунки на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення за період січень 2024р.-жовтень 2024р. та розрахунки потреб в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення за період січень 2024р.-жовтень 2024р., відповідно до яких дані стосовно виплати грошового забезпечення заявнику були включені до кожного з наданих розрахунків (№69) та у графі "Потреби за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення" встановлена сума до виплати заявнику - 200.532,00 грн.

З наведеного слідує, що вказані заявки розрахунки для виділення бюджетних асигнувань явно та очевидно не свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення суду або його невиконання.

Навпаки, суд вважає, що згадані діяння доводять факт вчинення відповідачем заходів, спрямованих на виконання рішення суду по дані справі у межах реально існуючих фізичних можливостей.

Згідно з ст.43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

За викладеними у клопотанні від 06.11.2024р. твердженнями відповідача, відповідно до п.1.4, 1.5 Положення про фінансове господарство військової частини ЗС України, затверджене наказом МО України від 12.11.2010 року № 590: головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство оборони України; начальники обласних ІНФОРМАЦІЯ_3 є розпорядниками коштів третього ступеня; розпорядники коштів реалізують свої функції через департамент фінансів Міністерства оборони України, головне ФЕУ ЗС України; забезпечення коштами потреб здійснюється відповідними структурними підрозділами МО України, за якими закріплені статті видатків кошторису Міністерства оборони України.

Враховуючи вищевикладене, ІНФОРМАЦІЯ_4 фінансується виключно за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України.

При цьому, ані рішення суду у справі №520/25197/23, ані обставини спірних правовідносин не дають жодних підстав для висновку про те, що рішення у справі №520/25197/23 підлягає виконанню суб"єктом владних повноважень першочергово відносно решти рішень судів в аналогічних чи подібних категоріях спорів, котрі набрали законної сили раніше від рішення суду у справі №520/25197/23.

Тому суд відмічає, що нездійснення суб"єктом владних повноважень у даному конкретному випадку виплати боргу за рішенням суду у справі №520/25197/23 не є доказом умисного та свідомого невиконання судового рішення, оскільки відсутність фізичної змоги провести грошовий платіж через неотримання відповідних цільових асигнувань та через відсутність вільного обсягу фінансових ресурсів не може бути кваліфіковано у якості невиконання судового рішення без поважних причин. В той же час, як зазначалося вище, відповідачем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає недоведеними підстави для кваліфікації стану виконання управлінської функції центром комплектування як виключного випадку для застосування процедури судового контролю за ст.382 КАС України.

Тому з урахуванням ч. 1 ст. 77 КАС України суд зазначає, що у даному конкретному випадку позивачем не доведено факту існування у відповідача наміру умисно та свідомо ухилитись від виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023р. по справі №520/25197/23.

За таких обставин, суд вважає недоведеними підстави для кваліфікації стану виконання управлінської функції відповідача у межах спірних правовідносин як виключного випадку для застосування процедури судового контролю за ст.382 КАС України.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Тому подану у порядку ст.382 КАС України заяву позивача належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 248, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_1 від 24.10.2024р. про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України - залишити без задоволення.

2. Роз`яснити, що рішення набирає законної сили з моменту підписання/прийняття; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття.

Суддя А.В. Сліденко