Справа № 320/20027/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Заїки М.М.,-

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2024 року в Київський окружний адміністративний суд, через підсистему "Електронний суд", звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Київського міського центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби (далі - ДПС) по роботі з великими платниками податків та Пенсійного фонду України про:

- визнання дій (бездіяльність) Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, які полягають у неподанні у встановлений термін структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад переліку осіб із зазначенням його, як учасника бойових дій, який має право на отримання грошової допомоги та не перебуває на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України - протиправними;

- визнання дій (бездіяльність) Київського міського центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, які полягають у не нарахуванні та невиплаті йому разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня 2022 року - протиправними.

- зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити йому разову грошову допомогу як учаснику бойових дій до 5 травня 2022 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 1 січня 2022 року, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному в Рішенні від 27 лютого 2020 року №З-р/2020 у справі №14-247/2018(3393/18), в сумі 9670 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят) гривень.

- визнання дій (бездіяльність) Пенсійного фонду України, які полягають у нарахуванні та виплаті йому разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до Дня Незалежності України 2023 року в розмірі 1000 гривень, який не відповідає положенням статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та висновку Конституційного Суду України, викладеному в Рішенні від 27 лютого 2020 року №З-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) - протиправними.

- зобов`язання Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити йому суму недоплаченої частини разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до Дня Незалежності України 2023 року в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 1 січня 2023 року, що з урахуванням вже нарахованої та виплаченої мені суми грошової допомоги становить 9465 гривень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, заявника зобов`язано протягом 10 (десяти) днів надати до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин пропуску цього строку.

15 липня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року, подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав належних доказів існування причин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, посилаючись на порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 (надалі - апелянт) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою про скасування зазначеної ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що про порушення своїх прав він дізнався 29 лютого 2024 року, - з дати надання Департаментом соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповіді №051-4504 на його звернення від 02 лютого 2024 року, а отже термін звернення до суду має, на його думку, відраховуватися саме з дати отримання відповіді на запит.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до слідуючого.

За правилами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як встановлено судом першої інстанції, із прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , зокрема, просить зобов`язати виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у 2022 році. В свою чергу, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII, в редакції з 15 квітня 2023 року) щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Суд першої інстанції зазначив, що у позовній заяві позивач не вказує, коли саме отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік та до Дня Незалежності України за 2023 рік і якими доказами це підтверджується, у той час коли з даним позовом позивач звернувся до суду 23 квітня 2024 року.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

В цьому випадку, Суд наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

В той же час, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зауважує, що відповідно до статті 17-1 Закону №3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом №3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за період 2022 рік слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.

В той же час, до суду позивач звернувся лише 23 квітня 2024 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексу адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії: « 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.». Отже, застосовуючи запропонований Судовою палатою у справі №240/12017/19 правовий підхід до обчислення строків звернення до суду, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем 18 серпня 2021 року листів-відповідей Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 14 липня 2021 року за №М-185/5298-03 та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації від 09 липня 2021 року за №12780/06, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через рік після отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.

Колегія суддів зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви з підстав, передбачених пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах узгоджується із актуальною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 лютого 2022 року у справі №260/1754/21 та від 23 січня 2023 року у справі №953/18179/21 і колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не вбачає правових підстав відступати від такої.

Позивач ОСОБА_1 , як в заяві про поновлення процесуального строку від 11 липня 2024 року так і в апеляційній скарзі посилається на дію на території України воєнного стану, з приводу чого колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає слідуюче.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ.

У подальшому Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Верховний Суд в ухвалі від 22 червня 2022 року у справі №640/12494/20 зазначив, що введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану в країні, безумовно, є поважною підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Однак між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок.

Верховний Суд в ухвалах від 23 червня 2022 року у справах №380/7251/21, №520/8674/2020 та №440/2822/20 зазначив, що питання продовження процесуального строку у випадку невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у клопотанні скаржника. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору у всіх абсолютно випадках.

Судом першої інстанції зазначено і з цим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивач у заяві про поновлення процесуальних строків не надав жодних пояснення та доказів з приводу чого, яким саме чином введення воєнного стану зумовило неможливість своєчасного звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем, як в заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою так і з апеляційною скаргою не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про неповажність наведених ОСОБА_1 підстав для поновлення строку звернення до суду, а отже позовну заяву правомірно повернуто.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року ухвалена з додержанням норм права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Т.Р. Вівдиченко

М.М. Заїка