Справа № 280/8524/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Справа № 280/8524/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1, оформлене листом № 15199-15418/С-02/8-0800/24 від 29.08.2024 року щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача роботи за період з 01.01.1992 року по 04.10.1995 року в Житковицькому моторобудівному заводі.

2) зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача роботи за період з 01.01.1992 року по 04.10.1995 року в Житковицькому моторобудівному заводі.

Крім того, просить стягнути з відповідача 1 на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Остапенком В.С,, який діє на підставі ордеру серії АР №1196721 від 10.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 15.07.2024 позивачу призначено пенсію за віком на підставі її особистої заяви. При призначенні пенсії позивачу не враховано трудовий стаж у розмірі 3 роки 10 місяців 4 дні. За наслідками звернень позивача до пенсійного органу було з`ясовано, що останнім не враховано період роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995, оскільки трудовий стаж за вказаний період був здобутий на території Республіки Білорусь, а Законом України від 01.12.2022 року № 2783-ХІ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» Україна зупинила дію Конвенції дію конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240 /94 ВР у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Позивач вважає відмову відповідача у зарахуванні трудового стажу, здобутого на території Республіки Білорусь, протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

25.09.2024 судом отриманий відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що Позивачка 23.08.2024 року звернулася до відповідача з заявою про врахування при призначенні пенсії трудового стажу за період з 01.01.1992 року по 04.10.1995 року. Позивачці не зараховано до страхового стажу період роботи на Житковицькому моторобудівному заводі, м. Житковичи, Гомельської області, Республіки Білорусь 3 роки 10 місяців 04 дні. 23.12.2022 року набрав чинності закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 06 березня 1998 року №140/98-ВР Отже, позивачу неможливо врахувати період роботи на території Республіки Білорусь. З урахуванням викладеного, вважаємо, що оскільки органом Пенсійного фонду не допущені порушення при здійсненні владних повноважень щодо позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також вказує, що листом від 21.08.2024 року за № 14627-14879/с-02/8-0800 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь на звернення згідно сформованої вже електронної пенсійної справи та надало роз`яснення щодо підстав та умов зарахування стажу, тому рішення щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача роботи за період з 01.01.1992 року по 04.10.1995 року в Житковицькому моторобудівному заводі; Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймалось. Головне управління не мало підстав для перерахунку пенсії позивачу за заявою довільної форми від 19.01.2024 року, оскільки вона не зверталася із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії за віком відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зазначає, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії, це дискреційні повноваження вказаного органу. Водночас суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надавалась оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Відповідач 2 (Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) про розгляд справи повідомлений належним чином, проте заяви про визнання позову або відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надходило. Відтак, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 16.09.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та інші докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

Ухвалою від 23.10.2024 суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2).

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

17.06.2024 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії за віком.

На підставі вказаної заяви позивачу з 15.07.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що свідчить рішення ПФУ № 61 від 24.06.2024. Страховий стаж на момент призначення пенсії становить 39 років 1 місяць 21 день.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.07.2024 № 0800-0304-9/55339 направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області запит про повернення до розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.06.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Обґрунтовано це тим, що при перевірці ЕПС заявниці встановлено, що при призначенні пенсії до страхового стажу безпідставно зараховано періоди роботи з 25.04.1983 по 04.10.1995, відповідно до записів №5-7 трудової книжки НОМЕР_1 від 25.02.1983р. Оскільки з 23.12.2023 року втратила чинність Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, через що управляння вважає за можливе зарахувати період з 25.04.1983 по 31.12.1991 та просить привести у відповідність страховий стаж, опрацювати електронну пенсійну справу без використання принципів черги.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.07.2024 № 0500-0306-9/75960 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що після повторного розгляду звернення ОСОБА_1 . управління погоджується з позицією, висловленою у листі, щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995. Електронну пенсійну справу ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_2 ) опрацьовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та передано до ГСП для подальшого опрацювання.

15.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо незарахування трудового стажу з 01.01.1992 по 04.10.1995. Листом від 21.08.2024 № 14627-14879/С-02/8-0800/24 позивача повідомлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058 (до 01.01.2004). Законом України від 01.12.2022 № 2783-ХІ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» Україна зупинила дію Конвенції дію конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94 ВР у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Республіки Білорусь, призначаються на умовах, визначених Законом 1058, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

23.08.2024 позивач звернулася із заявою до відповідача про врахування у пенсійний стаж років роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995. Листом від 29.08.2024 № 15199-15418/С-02/8-0800/24 позивача повідомлено наступне. Перевіркою обставин звернення встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 25.02.1983 заявник працювала з 25.04.1983 по 04.10.1995 в Республіці Білорусь. Оскільки з 23.12.2023 року припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, пенсії громадянам, які працювали на території республік колишнього СРСР та на території, зокрема, Республіки Білорусь призначаються на умовах Закону № 1058, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31.12.1991 року. Враховуючи зазначене, вищевказаний період роботи зараховано до страхового стажу заявника з 25.04.1983 по 31.12.1991, підстави для зарахування періоду роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995 відсутні.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 25.02.1983 щодо спірного періоду наявні записи про роботу у Житковицькому моторобудівному заводі м. Житковичи, Гомельської області:

25.04.1983 прийнята в інструментальний відділ техніком-технологом (наказ № 17 л/с від 29.04.1983);

02.02.1987 відповідно до штатного розписку інженер-технолог (наказ № 124 від 26.02.1987);

04.10.1995 звільнена за власним бажанням (наказ № 211-к від 04.10.1995).

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж, наводить стаття 24 Закону № 1058-IV. Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв (частина перша статті 40 Закону № 1058-IV).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.04.2014 № 13-1) затверджено подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, зокрема перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

За змістом положень пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.

Суд встановив, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.06.2024 їй з 15.07.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що свідчить рішення ПФУ № 61 від 24.06.2024.

Разом з тим, за ініціативою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заява позивача від 17.06.2024 про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно, з урахуванням зауважень щодо безпідставного зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 04.10.1995 з огляду на втрату чинності з 23.12.2023 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, та відповідно виключено раніше зарахований період позивача з 01.01.1992 по 04.10.1995.

Розглядаючи зазначені мотиви пенсійного органу щодо неврахування періодів роботи позивача на території Республіки Білорусь, суд зауважує наступне.

У силу статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на положеннях міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, правове регулювання зазначених правовідносин здійснюється з врахуванням міжнародних договорів.

Відповідно до статті 2 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення (Угоду ратифіковано Законом № 546/96-ВР від 22.11.1996), ця Угода регулює питання державного пенсійного забезпечення громадян, які постійно проживали на території однієї Договірної Сторони і переїхали на постійне проживання на територію іншої Договірної Сторони, та охоплює нижче перераховані види державних пенсій: пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії в разі втрати годувальника.

Згідно з преамбулою цієї Угоди Уряд України та Уряд Республіки Білорусь, які далі іменуються Договірними Сторонами, домовилися про її укладення, виходячи з необхідності захисту прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, прагнучи урегулювати питання пенсійного забезпечення громадян, бажаючи розвивати співробітництво в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 4 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, договірні Сторони надають постійно проживаючим на своїй території громадянам іншої Договірної Сторони рівні із своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаної Угоди передбачено, що пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.

Відповідно до статей 6-7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Відповідно до статті 16 Угоди кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.

29.05.2023 Верховна Рада України прийняла Закон № 3117-ІХ «Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення».

04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» за змістом пункту 1 якої під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Між тим, статтею 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Отже, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання взяті згідно із Угодою перед громадянами, які набули права згідно Угоди до її денонсації.

У такому випадку, оскільки Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, її положення підлягають до застосування при зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі м. Житковичи Гомельської області Республіки Білорусь.

До того ж, відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

У даному випадку і при обставинах, що зумовили денонсацію Угоди, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території Республіки Білорусь.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Записи №5-7 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.02.1983, які стосуються періоду діяльності позивача з 25.04.1983 по 04.10.1995 містять підставу їх внесення, засвідчені підписами відповідальної особи і печатками підприємства, та не містять виправлень.

Суд зазначає, що у межах розглядуваного спору орган Пенсійного фонду не ставить під сумнів сплату страхових внесків, а тому таким обставинам оцінка не надається.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року «MALTZAN and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відтак статтю 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Таким чином, офіційно працевлаштувавшись та маючи записи у трудовій книжці з 25.04.1983 по 04.10.1995, позивач мала правомірні очікування, що відповідні періоди роботи будуть зараховані до страхового стажу.

За таких обставин, припинення Республікою Білорусь участі в Угоді не є підставою для позбавлення позивача гарантованого їй законодавчими приписами права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача період роботи за період з 01.01.1992 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі

Щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення, що оформлене листом № 15199-15418/С-02/8-0800/24 від 29.08.2024, суд зазначає, що такий лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, ані за формою, ані за змістом. За таких обставин, суд вважає належним способом захисту порушених прав є визнання протиправними саме дій пенсійного органу щодо виключення із загального страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було призначено пенсію ОСОБА_1 з урахуванням повного періоду її роботи з 25.04.1983 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі, проте після повторного перегляду заяви позивача з ініціативи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вказаний період було виключено. Однак у прохальній частині позивачем зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як суб`єкт порушення прав позивача.

Отже, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймалося рішення щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача роботи за період з 01.01.1992 року по 04.10.1995 року в Житковицькому моторобудівному заводі, відповідно права позивача відповідачем 1 не порушені, відтак у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід відмовити.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 11.09.2024 № 4077-8531-6171-4068 підтверджується сплата позивачем судового збору. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, як суб`єкта владних повноважень, який виключив раніше зарахований період роботи позивача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виключення із загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.01.1992 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботи за період з 01.01.1992 по 04.10.1995 у Житковицькому моторобудівному заводі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.11.2024.

Суддя К.В.Мінаєва