Справа № 140/11744/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/11744/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ПВР) про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу ПВР Турчинського В.Є. від 07 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні №75579157 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

Позивач вказану постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає вимогам статей 63, 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) з огляду на те, що рішення суду після набрання ним законної сили ГУ ПФУ у Волинській області виконало в добровільному порядку до відкриття 19 липня 2024 року виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №15750/2024 (виданий судом 18 липня 2024 року), здійснивши в межах покладених зобов`язань з дотриманням норм чинного законодавства повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 02 серпня 2024 року державного виконавця Відділу ПВР повідомлено про прийняття рішення від 09 липня 2024 року №54 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років. ГУ ПФУ у Волинській області врахована та обставина, що рішення суду у справі №140/4416/24 не містить висновку щодо безумовного підтвердження постійного проживання чи постійної роботи заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення за спірні періоди. Окрім цього, рішення від 09 липня 2024 року №54 чинне та у встановленому порядку не оскаржене. Тому у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.23).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.29-30). В обґрунтування цієї позиції вказав, що у Відділі ПВР перебуває виконавче провадження №75579157 з примусового виконання виконавчого листа №15750/2024, виданого судом 18 липня 2024 року щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У відповідь на постанову про відкриття 19 липня 2024 року виконавчого провадження №75579157 боржник листом від 02 серпня 2024 року №0300-0302-5/46192 повідомив про прийняте ним рішення від 09 липня 2024 року №4 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії через відсутність підстав для зменшення пенсійного віку. Стягувач подала до відділу заяву про вжиття заходів примусу у зв`язку із прийняттям ГУ ПФУ у Волинській області рішення про відмову у призначенні їй пенсії всупереч рішенню суду.

Відповідач вважає, що оскільки неналежне виконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення дій, є підставою для накладення штрафу, державним виконавцем правомірно, за наявності підстав та у межах повноважень, 07 жовтня 2024 року винесено постанову у виконавчому провадженні №75579157 про накладення на боржника штрафу відповідно до статей 63, 75 Закону №1404-VIII.

Будь-яких пояснень від третьої особи до суду не надходило.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи (а.с.24-26), судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24, яке набрало законної сили 27 червня 2024 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 01 травня 2024 року №54; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

18 липня 2024 року для примусового виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині Волинський окружний адміністративний суд видав стягувачу виконавчий лист №15750/2024 (а.с.34 зворот, 35).

За заявою стягувача постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Турчинським В.Є. від 19 липня 2024 року ВП №75579157 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №15750/2024. Одночасно боржнику встановлено строк для виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів (а.с.37).

Листом від 02 серпня 2024 року №0300-0302-5/46192 (а.с.38) ГУ ПФУ у Волинській області повідомило Відділ ПВР про те, що рішення суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 виконано добровільно та рішенням від 09 липня 2024 року №54 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше 3 років. ГУ ПФУ у Волинській області у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі просило закінчити виконавче провадження.

20 вересня 2024 року до Відділу ПВР надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про вжиття заходів примусового виконання рішення суду, яке є невиконаним, адже ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії з тих самих мотивів, що й попереднє рішення органу Пенсійного фонду, яке судом визнано протиправним і скасовано (а.с.40-41).

Постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Турчинського В.Є. від 07 жовтня 2024 року ВП №75579157 на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду, що встановлено з матеріалів виконавчого провадження та проведеною державним виконавцем перевіркою (а.с.43).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

Як установлено пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина шоста статті 26 Закону №1404-VIII).

Частиною четвертою статті 19 зазначеного Закону на сторону виконавчого провадження покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно із частиною другою статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу наведених норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання (неналежного виконання) боржником судового рішення без поважних причин.

За обставин цієї справи виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 (виконавчий лист №15750/2024 від 18 липня 2024 року) відкрито 19 липня 2024 року. Боржник, отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, мав обов`язок повідомити про виконання рішення суду та надати докази повного його виконання протягом 10 робочих днів.

Не є спірним, що ГУ ПФУ у Волинській області інформувало державного виконавця про виконання рішення суду листом від 02 серпня 2024 року №0300-0302-5/46192 (а.с.38). До листа долучено рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 09 липня 2024 року №54 про відмову у призначенні пенсії (а.с.39).

Державний виконавець за матеріалами виконавчого провадження встановив, що рішення суду залишається невиконаним (з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24), що і мало наслідком накладення на боржника постановою від 07 жовтня 2024 року ВП №75579157 штрафу.

При вирішенні цього спору суд виходить із того, що предметом виконання у виконавчому провадженні №75579157 відповідно до виконавчого листа №15750/2024 є зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні від 27 травня 2024 року.

Це означає, що повторно розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, ГУ ПФУ у Волинській області не може приймати рішення про відмову у призначенні пенсії з тих самих підстав, з яких було прийняте рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 01 травня 2024 року №54, яке скасоване в судовому порядку як протиправне.

Так за змістом рішення суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 (а.с.11-13) ГУ ПФУ у Закарпатській області у рішенні від 01 травня 2024 року №54 ОСОБА_1 до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення згідно з довідкою від 05 лютого 2024 року №134, виданою старостою сіл Кукли та Северинівка виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області, не зарахувало період навчання з 01 вересня 1986 року по 24 липня 1987 року у Луцькому середньому профтехучилищі №6 та період роботи у Луцькому хлібокомбінаті з 25 липня 1987 року по 27 жовтня 1990 року, оскільки місто Луцьк не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Встановлений період постійного проживання (постійної роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше 3 років - 8 місяців 24 дні.

ГУ ПФУ у Волинській області, повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24, прийняло рішення від 09 липня 2024 року №54 про відмову у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років (а.с.39). З рішення вбачається, що період проживання (роботи) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить 8 місяців 24 дні; до періодів проживання не зараховано періоди навчання та роботи в населених пунктах, не віднесених до зони радіоактивного забруднення: з 01 вересня 1986 року по 24 липня 1987 року період навчання у Луцькому середньому профтехучилищі №6 та з 25 липня 1987 року по 27 жовтня 1990 року - період роботи у Луцькому хлібокомбінаті.

Суд зауважує, що у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 вказано на помилковість висновку органу Пенсійного фонду України про те, що ОСОБА_1 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року лише 8 місяців 24 дні. Суд вказав, що відповідно до довідки від 05 лютого 2024 року №134, виданої старостою сіл Кукли та Северинівка виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області, ОСОБА_1 постійно з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована і проживала та з 31 серпня 2023 року зареєстрована в селі Кукли Маневицького району (відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 серпня 2020 року №807-1X «Про утворення та ліквідацію районів» тепер Камінь-Каширського району) Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС і віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Одночасно суд також вказав, що відповідачем ГУ ПФУ в Закарпатській області не враховано, що у Луцькому середньому профтехучилищі №6 навчання переривалося на період канікул та практики, а навчальні заклади та робота позивача знаходилися на території Волинської області, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання, роботи. Крім того, позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

У спірному випадку за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ у Волинській області повторно відмовило їй у призначенні пенсії за віком з тих же підстав, так само не зарахувавши до періодів проживання періоди навчання та роботи з 01 вересня 1986 року по 24 липня 1987 року та з 25 липня 1987 року по 27 жовтня 1990 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не забезпечено виконання рішення суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку про те, що постановою про накладення штрафу від 07 жовтня 2024 року ВП №75579157 боржника ГУ ПФУ у Волинській області правомірно притягнуто до відповідальності за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №140/4416/24 без поважних причин; вказану постанову винесено за наявності фактичних та правових підстав, тому у задоволенні позовних вимог про скасування зазначеної постанови з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 72-77, 229, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Володимирська, будинок 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про визнання неправомірною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Ж.В. Каленюк