Справа № 200/2260/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року справа №200/2260/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. у справі № 200/2260/24 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_4 з 17.02.2007 і на момент його смерті 21.01.2021;

- визнати протиправним та скасувати рішення Фонду соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області Добропільське відділення №22-01/03-889 від 13.09.2021 про відмову призначення страхових виплат, а саме одноразової допомоги на сім`ю, в зв`язку з тим, що вона є дружиною загиблого, але на момент смерті не була зареєстрована за адресою чоловіка та не входила до складу сім`ї загиблого;

- зобов`язати відповідача здійснити, як дружині загиблого ОСОБА_4 виплату одноразової допомоги згідно з п.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.09.2021 щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021 щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві з прийняттям постанови по суті, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього рішення суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що відповідно до ст. 122 КАС України позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не має можливості розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021, оскільки дана заява не увійшла у передавальний акт через відсутність страхової справи.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

На момент смерті реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 та померлого потерпілого ОСОБА_4 не співпадає. Так, згідно копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу померлий потерпілий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 5.1 розділу 5 «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» затвердженою постановою правління Фонду соціального страхування України 19 липня 2018 року №11 зазначено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Отже, факт перебування осіб, що входять до складу сім`ї на утриманні загиблого є істотною умовою для виникнення права на отримання цієї допомоги.

Крім того зазначає, що факт спільного проживання, ведення спільного побуту, перебування на утриманні загиблого позивача з загиблим під час розгляду даної справи не знайшов свого належного нормативного підґрунтя та документального підтвердження.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 17.02.2007 установлено, що позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , про що 17.02.2007 в книзі реєстрації шлюбів буз зроблений відповідний актовий запис № 27.

Згідно з копії повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 26.03.2021, позивачка є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У графі батько зазначений - ОСОБА_4 .

Також до суду надана копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , серія НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 25 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 11.

21.01.2021 року ОСОБА_4 загинув внаслідок нещасного випадку на «Шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», про що зазначено в акті форми Н-1/П від 28 липня 2021 року (затверджено 30.07.2021) розслідування нещасного випадку, що стався 21 січня 2021 о 15 год. 35 хв, на шахті «Добропільська» виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Добропільське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля».

Відповідно до копії довідки Приватного підприємства «Громадське будівництво» № 01/14-748 від 04.08.2021 ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 , та має наступний склад сім`ї: - чоловік ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зазначено, що подружжя мешкало сумісно з 17.02.2007 по 21.01.2021 за вказаною адресою. Підставою видачі вказано депутатський акт.

Згідно з копією листа Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 13.09.2021 № 22.01/03-889 позивачці на її заяву від 13.09.2021 щодо призначення їй страхових виплат, а саме одноразової допомоги на сім`ю повідомлено про те, що загиблий ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначено, що вона є дружиною загиблого, але на момент смерті не була зареєстрована за вказаною адресою та не входила до складу сім`ї загиблого. Роз`яснено, що у зв`язку з цим відділення Фонду не має можливості призначити їй одноразову допомогу на сім`ю відповідно до п. 6 ст. 42 Закону України, оскільки факт сумісного проживання може визначити тільки суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 6 ст. 42 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що в разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Частиною 2 ст. 43 Закону № 1105-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду; 3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку; 4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; 5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV, у редакції, чинній на момент складання листа від 13.09.2021 № 22.01/03-889, було передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Відповідно до п. 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (далі - Порядок № 11), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Пунктом 1.4 Порядку № 11 було встановлено, що рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Копія постанови на вимогу надається потерпілому або особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого.

З 01.01.2023 Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1105-XIV, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105-XIV вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

Стосовно посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху. Надано ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом подання до Донецького окружного адміністративного суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

На виконання ухвали суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

На обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що після того, як Фондом соціального страхування України Управління виконавчої дирекції в Донецькій області Добропільським відділенням листом № 22-01/03-889 від 13.09.2021 їй відмовлено в призначення страхових виплат, а саме одноразової допомоги на сім`ю, вона неодноразово зверталась до Добропільського міськрайонного суду за захистом своїх прав. Посилається на те, що після того, як остаточно 19.05.2023 Добропільським міськрайонним судом винесено ухвалу про закриття провадження по справі, у зв`язку з тим, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів згідно ч.1 ст.256 ЦПК України, вона вимушена була звернутися до Донецького окружного адміністративного суду з цим адміністративним позовом. Зазначає, що саме з цього моменту вона дізналась, що для захисту її прав вона має звернутися саме до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Судом установлено, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2022 року у справі № 227/3709/21 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, з підстав, що заява ОСОБА_1 має розглядатися в порядку позовного провадження.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2022 року у справі № 227/1494/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області Добропільське відділення, про встановлення факту спільного проживання було залишено без руху.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2023 року у справі № 227/1494/22 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання та зобов`язання вчинити певні дії. На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України роз`яснено позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначила, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

З даним адміністративним позовом позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду 11 квітня 2024 року.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 та обставини щодо невизначеності юрисдикції суду, який має встановлювати юридичний факт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду в цій справі.

Щодо доводів апелянта, що на момент смерті реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 та померлого потерпілого ОСОБА_4 не співпадає, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 13.09.2021 № 22.01/03-889 позивачці на її заяву від 13.09.2021 щодо призначення їй страхових виплат, а саме одноразової допомоги на сім`ю повідомлено про те, що загиблий ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Також зазначено, що вона є дружиною загиблого, але на момент смерті не була зареєстрована за вказаною адресою та не входила до складу сім`ї загиблого.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки саме факт сумісного проживання позивачки та її померлого чоловіка у зареєстрованому шлюбі є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю, водночас відмова у призначенні родині такої страхової виплати з підстав різних зареєстрованих місць проживання є помилковою.

Так, з матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а померлий потерпілий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, одним із доказів факту проживання однією сім`єю з потерпілим є довідка Приватного підприємства «Громадське будівництво» №01/14-748 від 04.08.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 , та має наступний склад сім`ї: - чоловік ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зазначено, що подружжя мешкало сумісно з 17.02.2007 по 21.01.2021 за вказаною адресою. Підставою видачі вказано депутатський акт.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коди дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Частиною першою статті 56 СК України також встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Водночас, відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, врегульовуються Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Положеннями статті 3 Закону № 1382-IV також встановлено, що:

- вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

- місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Таким чином, аналізуючи вищевказані положення законодавства, колегія суддів зазначає, що Конституцією України кожній фізичній особі гарантуються свобода пересування та вільний вибір місць постійного або тимчасового проживання, кількість яких не обмежується.

Згідно з частиною десятою статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 233/4008/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 234/9663/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/7507/17, від 13 лютого 2018 року у справі №263/11240/17 та від 20 лютого 2018 року у справі № 219/9030/17.

Колегія суддів наголошує, що встановлений державою обов`язок особи зареєструвати єдине місце проживання зумовлено характером такого інструменту державного управління, з огляду на застосування останнього з метою реалізації, зокрема виборчих прав, надання низки адміністративних послуг, в тому числі і для ведення офіційного листування з державними органами, тому в контексті спірних правовідносин зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2024 року у справі №420/17371/22 дійшов до висновку, що встановлена Порядком № 11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. При цьому звернув увагу, що Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Вищевказані правові висновки Верховного Суду в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи довідку № 01/14-748 від 04.08.2021, позивачкою доведено таку обставину як проживання з її чоловіком ОСОБА_4 однією сім`єю по день його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі стосуються незгоди з прийнятим рішенням суду першої інстанції, на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021 щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві з прийняттям постанови по суті, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього рішення суду.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. у справі №200/2260/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. у справі №200/2260/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 07 листопада 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко