Справа № 160/11357/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/11357/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2024, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/11357/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

01.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 18 від 28.03.2024 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу та до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоди роботи ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 з 23.11.1999 року по 04.05.2000 року, з 31.10.2000 року по 29.12.2003 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати подачі заяви про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому рішенням відповідача-2 було відмовлено у такому призначенні, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 23.11.1999 по 04.05.2000, з 31.10.2000 по 29.12.2003 згідно пільгової довідки від 31.08.2023 №273, оскільки надано наказ на затвердження результатів атестації робочих місць від 25.11.1999 №105, а перелік атестованих посад 1998 року. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки записи трудової книжки та надані документи підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 04.07.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 18 від 28.03.2024 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу та до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоди роботи ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 з 23.11.1999 року по 04.05.2000 року, з 31.10.2000 року по 29.12.2003 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 23.11.1999 до 04.05.2000, з 31.01.2000 до 29.12.2003 згідно з пільговою довідкою від 31.08.2023 №273, оскільки наказ про затвердження результатів атестації місць від 25.11.1999 №105, а перелік атестованих посад 1998 року. Відтак, позивач не має достатнього стажу для умов призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, тому рішення про відмову в призначенні пенсії є обґрунтованим.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також, позивачем заявлено суду про те, що у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції він поніс витрати зі сплати послуг з правничої допомоги, у зв`язку з чим просить стягнути з позивача судові витрати у розмірі 5 000 грн.

Відповідачем до суду подано заперечення проти стягнення на користь позивача витрат з правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. із посиланням на необґрунтованість заяви, а також завищення розміру судових витрат.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкській області № 18 від 28.03.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно поданих документів, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 23.11.1999 по 04.05.2000, з 31.10.2000 по 29.12.2003 згідно пільгової довідки від 31.08.2023 №273, оскільки надано наказ на затвердження результатів атестації робочих місць від 25.11.1999 №105, а перелік атестованих посад 1998 року. Страховий стаж особи становить 41 рік 3 місяці 17 днів. Пільговий стаж особи становить 7 років 2 місяці 23 дні.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу спірного періоду роботи, відтак відмова в призначенні пенсії є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.д ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №1) після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1, за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу.

Як видно з матеріалів справи Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Так, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 23.11.1999 по 04.05.2000, з 31.10.2000 по 29.12.2003 згідно пільгової довідки від 31.08.2023 №273, оскільки надано наказ на затвердження результатів атестації робочих місць від 25.11.1999 №105, а перелік атестованих посад 1998 року.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 :

- в період з 26.05.1996 року по 30.11.1997 року був прийнята в агломераційний цех Відкритого акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на посаду агломератника 4 розряду (графа 6 трудової книжки);

- в період з 01.12.1997 року по 05.05.2000 року (незарахований період до пільгового стажу з 23.11.1999 року по 04.05.2000 року) працював в агломераційному цеху Відкритого акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на посаді агломератника 5 розряду (графа 7 трудової книжки);

- в період з 05.05.2000 року по 30.10.2000 року працював в агломераційному цеху Відкритого акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на посаді майстра основної виробничої дільниці (графа 8 трудової книжки);

- в період з 31.10.2000 року по 29.12.2003 року (незарахований період до пільгового стажу) працював в агломераційному цеху Відкритого акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на посаді майстра основної виробничої дільниці агломерації (графа 9 трудової книжки).

Таким чином, трудова книжка позивача та надані позивачем документи містять необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку № 1. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином..

Таким чином період роботи позивача відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 з 23.11.1999 року по 04.05.2000 року, з 31.10.2000 року по 29.12.2003 року має бути зарахований до пільгового стажу по Списку № 1.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення -відсутні.

Стосовно заяви позивача про стягнення на його користь за рахунок відповідача суми судових витрат у розмірі 5 000 грн колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано акт про надання правничої допомоги від 12.08.2024, відповідно до якого позивачу АБ «Кобеляцький та партнери» була надана правова допомога у вигляді підготовка відзиву на апеляційну скаргу на суму 5 000 грн.

Відповідно до довідки №1 від 12.08.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до АБ «Кобеляцький та партнери» та отримав усну консультацію з приводу справи № 160/11357/24, також було підготовлено відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Черкаській області в цій справі. За надану правову допомогу отримана винагорода у розмірі 5 000 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення на користь витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, зазначаючи про неспівмірність витрат зі складністю справи.

Перевіривши зміст наданих позивачем документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 5 000.00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому не підлягають стягненню з відповідача.

На думку колегії суддів враховуючи складність даної справи та необхідний (адекватний) обсяг наданої правової допомоги позивачу у даній справі, вважає належним відшкодуванням витрат на правничу допомогу суму коштів у розмірі 800 грн.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 в адміністративній справі № 160/11357/24 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області суму витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 800 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному прядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай