Справа № 520/27268/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 р. Справа № 520/27268/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/27268/23

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 позивач, Харківський Національний університет внутрішніх справ (далі позивач, ХНУВС) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням, в сумі 98.728,44 грн.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі вкручено ОСОБА_1 під підпис 28.07.2023. Строк для добровільного відшкодування витрат сплинув 28.08.2023. До вказаного строку відповідач добровільно не відшкодував кошти, витрачені на його утримання у ХНУВС.

Відзив на адміністративний позов від відповідача не надходив.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження)) адміністративний позов Харківського Національного університету внутрішніх задоволено

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 98 728,44 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення та прийняти нове про залишення адміністративного позову без розгляду, зазначаючи про те, що адміністративний позов поданий до суду представником позивача ОСОБА_2 , яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу та винесено рішення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не було повернуто адміністративний позов позивачу з підстав подання позовної заяви особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності. Зазначає, що ОСОБА_2 як представник Харківського національного університету внутрішніх справ України звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом через особистий електронний кабінет створений в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційний системі «Електронний суд». На підтвердження повноважень ОСОБА_2 , як представника Харківського національного університету внутрішніх справ, до вказаної заяви було додано довіреність від 12.10.2022, згідно з якою ОСОБА_3 на підставі довіреності виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, уповноважив в порядку передоручення ОСОБА_2 представляти інтереси Харківського національного університету внутрішніх справ в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи. Разом з цим, до позовної заяви не було долучено будь-яких інших документів, які б підтверджували той факт, що Харківський національний університет внутрішніх справ бере участь у справі через ОСОБА_2 , як особу уповноважену діяти від імені позивача відповідно до чинного законодавства, статуту, положення, трудового договору (контракту), посадової інструкції (самопредставництво юридичної особи), наявних станом на день підписання позовної заяви. Натомість ОСОБА_2 до адміністративного позову долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у якому міститься інформація про те, що діяти від імені Харківського національного університету внутрішніх справ на підставі довіреності може лише ОСОБА_3 , при цьому відомості щодо ОСОБА_2 у реєстрі відсутні. На переконання апелянта, за відсутності підтвердження повноважень у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 діяти від імені Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС), остання не має адміністративної процесуальної дієздатності.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що оскільки предметом даного спору є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 98.728,44 грн, тому вказана категорія справ не розглядається виключно за правилами загального позовного провадження. При цьому, ч. 2 ст. 57 КАС України, у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. Вказує, що через підсистему «Електронний суд» представником ОСОБА_2 була додана електронна довіреність від 12.10.2022 від імені ОСОБА_3 , згідно з якою останній уповноважує, в порядку передоручення, ОСОБА_2 представляти інтереси Харківського національного університету внутрішніх справ в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Посилаючись на висновки, що висловлені Верховним Судом у постановах: від 28.04.2020 року по справі № 200/14466/19-а, від 28.04.2020 року по справі № 640/22160/19, по справі від 28.04.2020 у справі № 640/22160/19, від 22.09.2020 у справі № 200/14511/19-а та від 18.02.2021 у справі № 524/5890/19, відповідно до яких, представником по малозначним справам може бути не адвокат, а фізична особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження у справі № 520/27268/23.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що між відповідачем, ХНУВС та Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області 01.09.2019 укладено контракт № 705 м про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - контракт).

Положеннями абзацу 5 пункту 3 розділу ІІ вказаного контракту передбачено, що особа зобов`язується у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому абзацом 5 пунктом 1 розділу ІІ контракту передбачено, що виконавець, яким у даному випадку є позивач, зобов`язується після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, за весь термін навчання.

Наказом ХНУВС №58 о/с від 21.02.2021 відповідача, старшого лейтенанта поліції, ОСОБА_1 відраховано зі складу слухачів, які здобували освітній ступінь «магістр», факультету № 1 за спеціальністю 081 «Право» ХНУВС, у зв`язку із закінченням навчання, та направлено з 21.02.2021 року для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області. В наказі визначено. що сума витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 складає 98.728,44 грн (а.с. 15).

Наказом ГУНП в Харківській області № 101 о/с від 22.02.2021 ОСОБА_1 , прибулого після закінчення ХНУВС, призначено на посаду слідчого відділення відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області (а.с. 16).

Наказом ГУНП в Харківській області № 322 о/с від 24.07.2023, з 24.07.2023 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6, ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 20)

Повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у в навчальному закладі із специфічними умовами утримання № 3177вс/119-12/01-2023 від 28.07.2023 року ОСОБА_1 зобов`язано протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України (розрахунковий рахунок для перерахування коштів зазначений в контракті) витрати пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у повному розмірі за весь період фактичного навчання, за реквізитами, вказаними в контракті, та розмірах відповідно до довідки-розрахунку вищого навчального закладу, який здійснював підготовку поліцейського. З вказаним повідомлення відповідача ознайомлено під підпис 28.07.2023.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.12.2015 № 901-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.

За змістом ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 за № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок № 261).

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Типову форму контракту затверджує МВС.

Пунктом 3 Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:

- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

- оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку № 261).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що у разі укладення договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України між вищим навчальним закладом, територіальним органом внутрішніх справ та курсантом та проходження ним навчання на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та договором.

Відповідні обов`язки покладаються на особу і у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Так, у разі звільнення з органів внутрішніх справ (зі служби в поліції) протягом трьох років після закінчення навчання, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Судом першої інстанції встановлено, що незважаючи на отримання 28.07.2023 повідомлення про необхідність відшкодування ХНУВС витрат, пов`язаних з утримання у вищому навчальному закладі, відповідач таке відшкодування не здійснив.

Доводи апеляційної скарги означений висновок суду не спростовують, як і не спростовують, значений позивачем, розмір цих витрат.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовну заяву від імені ХНУВС підписано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами першою і третьою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого ч. 9 ст. 266 цього Кодексу. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як в порядку самопредставництва, так і в порядку представництва.

З матеріалів справи убачається, що позовну від імені ХНУВС подано через підсистему «Електронний суд» та підписано ОСОБА_2 .

На підтвердження повноважень Лисяк Я.Е., до позовної заяви додано довіреність від 12.10.2022, відповідно до якої ОСОБА_3 на підставі Витягу з ЄДР від 07.12.2021, щодо ХНУВС, уповноважує, в порядку передоручення ОСОБА_2 представляти інтереси університету в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Також до позовної заяви додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якого ОСОБА_3 (згідно статуту) є керівником ХНУВС.

Колегія суддів зазначає, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва, тому викладені відповідачем в апеляційні скарзі доводи щодо відсутності доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 представляти інтереси та вчиняти дії від імені відповідача в адміністративному суді (відповідні статут, положення, трудовий договір (контракт), посадова інструкція) є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 57 КАС України, у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до ч. 2 ст. 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до частини другої статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи (п. 1 ч. 1.ст. 59 КАС України).

За наведеним у пункті 20 ч. 1 ст. 4 КАС України визначенням, адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до частин першої-третьої ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до вимог п.1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо, зокрема, прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, а отже ця справа стосується проходження відповідачем публічної служби.

Аналіз наведеного свідчить про те, що вказана справа віднесена до категорії справ незначної складності, представництво в яких можуть здійснювати не лише адвокати, а й інші визначені особи, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 360/689/20, від 31.08.2020 у справі № 200/14466/19-а, від 22.09.2020 у справі № 200/14511/19-а, від 21.03.2024 у справі № 140/6890/23.

Разом цим, колегія судів зазначає, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ, не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 560/11791/21.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позовна заява подана за підписом ОСОБА_4 від імені ХНУВС в електронній формі та до неї додано довіреність, яка також сформована в електронній формі, підписана електронним цифровим підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, що відповідає положенням ч.7 ст. 59 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, позовну заяву від імені ХНУВС підписано особою, яка не має права її підписувати.

Також є безпідставними доводи відповідача щодо необхідності врахування до спірних відносин правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.02.2020 у справі № 260/988/19.

Так, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даному рішенні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 520/27268/23, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова