Справа № 460/3980/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/3980/24 пров. № А/857/14805/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.05.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 02.05.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

10.04.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 01.01.2024р. щомісячного підвищення до пенсії за законом, як непрацюючому пенсіонеру в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розрахункової величини, яку позивач набула на грудень місяць 2023 року (6700 х 2 = 13400 грн.), визначених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01.01.2024р. щомісячного підвищення до пенсії за законом, як непрацюючому пенсіонеру в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розрахункової величини, яку позивач набула на грудень місяць 2023 року (6700 х 2 = 13400 грн.), визначених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

при вирішенні позову перевірити на відповідність до наведених у позові нормам Конституції України норму ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення величини мінімальної заробітної плати для обчислення виплат по судовим рішенням на рівні 1600 грн., застосувати Конституцію України, як норму прямої дії, відповідно до ст.7 КАС України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». (а.с.1-4, 16).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Рівненській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій; постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); у задоволенні клопотання про визнання права відмовлено (а.с.18-19).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2024р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.27-29).

Не погодившись із постановленою ухвалою в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання права, та винесеним судовим рішенням, їх оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить частково скасувати ухвалу від 19.04.2024р. в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання права та розглянути заявлене клопотання по суті щодо визнання права; рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.30-31).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нею подано новий позов, в якому заявлено вимогу про виплату підвищення до пенсії у 2024 році в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячно, що в грошовому виразі на грудень місяць 2023 року становило 6700 грн. х 2 (дві мінімальні заробітні плати) = 13400 грн., без будь-яких перерахунків на поточний рік. Тобто, станом на грудень місяць 2023 року вона набула право но отримання щомісячного підвищення до пенсії, що в грошовому виразі, становило 6700 грн. х 2 (дві мінімальні заробітні плати) = 13400 грн. Вказані виплати відповідач не проводить та заперечує такі у 2024 році, покликаючись на ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Апелянт вважає, що положення ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, яка має застосовуватися як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн. є такою, що суперечить ст.ст.3, 8, ч.ч.2, 3 ст.22, ст.46, ст.56, ст.64 Основного закону, оскільки звужують (зменшують, позбавляють, скасовують, відміняють) обсяг набутого позивачем права у попередньому 2023 році. Із цих міркувань до застосування така норма не підлягає.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 28.06.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2024р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання права у справі № 460/3980/24 повернуто скаржнику на підставі ст.293 КАС України (а.с.46-47).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, отримуючи пенсію по інвалідності, призначену на умовах ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською облдержадміністрацією (а.с.14).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2022р. у справі № 460/40715/22 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 25.07.2022р. доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі визначеному ст.39 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі визначеному ст.39 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік), починаючи з 25.07.2022р., до зміни законодавства або зміни правового статусу.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2022р. у справі № 460/40715/22 набрало законної сили 09.01.2023р.

Відповідно до рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. про перерахунок пенсії № 51 від 21.02.2024р. пенсійним органом виконано рішення суду; з 25.07.2022р. по 30.09.2022р. нараховано ОСОБА_1 доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює 13000 грн.; з 01.10.2022р. по 31.12.2023р. 13400 грн. (а.с.13).

Водночас, з 01.01.2024р. вказану доплату до пенсії ОСОБА_1 встановлено в розмірі 3200 грн.

Не погоджуючись із невиплатою щомісячного підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розрахункової величини, яку позивач набула на грудень місяць 2023 року (6700 х 2 = 13400 грн.) з 01.01.2024р., позивач звернулася до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2022р. в адміністративній справі № 460/40715/22, яке набрало законної сили, зокрема, щодо нарахування підвищення до пенсії згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством.

Відтак, той факт, що позивач вважає суму підвищення до пенсії меншою, ніж це передбачено законодавством не свідчить про те, що між цими сторонами виник новий публічно-правовий спір.

Водночас, при розгляді позовних вимог позивача, які фактично зводяться до невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Отже, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу приписів ст.ст.382, 383 КАС України, пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Таким чином, ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Згідно ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Водночас частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, положеннями ч.1 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Водночас, оскаржувані дії/бездіяльність ГУ ПФ України в Рівненській обл., прийняті на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2022р. у справі № 460/40715/22, можуть бути оскаржені відповідно до ст.383 КАС України.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового або приймати нове судове рішення щодо тих саме правовідносин, оскільки цим порушуються норми КАС України, якими передбачено вирішення цих питань в порядку ст.ст.249 та 383 КАС України, тобто, в порядку судового контролю за виконанням рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у розглядуваній справі позивачем ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Стосовно оскарження позивачем ухвали суду від 19.04.2024р. в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання права на отримання підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно, колегія суддів враховує, що такий спосіб захисту прав позивача не передбачений ч.2 ст.245 КАС України; окрім цього, заявлене клопотання про визнання права обґрунтовано приписами ЦПК України (а.с.15).

Виходячи з викладеного, запропонований спосіб захисту прав позивача в сфері пенсійний правовідносин не можна вважати ефективним, оскільки він не матиме позитивних наслідків для особи.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2024р. в адміністративній справі № 460/3980/24 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.41-42).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2024р. в адміністративній справі № 460/3980/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2024р. в адміністративній справі № 460/3980/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 08.11.2024р.