Справа № 300/5243/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5243/24 пров. № А/857/22498/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 300/5243/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМатуляк Я.П.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2024 за № 62, зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 300/5243/24 задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 06.06.2024 за № 62 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період служби в лавах радянської армії з 24.04.1980 по 28.05.1982, та періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.1992 по 16.05.1994, з 19.04.2005 по 25.05.2006, з 03.01.2020 по 16.02.2021 та з 17.02.2021 по 03.05.2022.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 30.05.2024, здійснивши нарахування та виплату різниці пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60% заробітної плати згідно довідок від 02.05.2024 за №14-24/81, від 22.05.2024 за №Є-589/04-01, за №Є-590/04-01 та за №Є593/04-01, від 09.04.2024 за №07/03-15в та за №08/03-15в.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями. Вказує, що до стажу державної служби не зараховано період роботи з 03.01.2020 року по 16.02.2021 року на посадах в Тисменській районній раді Івано- Франківської області та з 17.02.2021 року по 28.02.2022 року в Івано- Франківській районній раді, з 01.03.2022 року по 03.05.2022 року у виконавчому комітеті Івано- Франківської міської ради, позаяк з 04.07.2021 року набрав чинності Закон України «Про державну службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2021 року №2493-ІІІ, згідно з яким керівні працівники та спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб місцевого самоврядування. Також зазначає, що з 03.01.2020 року позивач прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування. На дату припинення державної служби 16.06.2010 року мав 14 років 1 місяць 27 днів стажу державної служби.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- посади на яких позивач перебував в органах місцевого самоврядування, віднесені до переліку, визначеного статтею 14 Закону України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування", як наслідок періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.1992 по 16.05.1994, з 19.04.2005 по 25.05.2006, з 03.01.2020 по 16.02.2021 та з 17.02.2021 по 03.05.2022 підлягають до зарахування до стажу державної служби позивача;

- відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 24.04.1980 по 28.05.1982 проходив службу в лавах радянської армії. Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Як наслідок суд дійшов висновку, що період військової служби з 24.04.1980 по 28.05.1982 підлягає до зарахування до стажу державної служби позивача.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та на даний час отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, зокрема, що позивач у періоди з 24.04.1980 по 28.05.1982 проходив службу в лавах радянської армії, з 01.07.1992 по 16.05.1994 працював на посаді консультанта з питань зв`язків з органами місцевого самоврядування Тисменицької районної ради, з 19.04.2005 по 25.05.2006 працював на посаді помічника народного депутата у виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради, з 03.01.2020 по 16.02.2021 працював на посаді радника голови та керуючого справами виконавчого апарату Тисменицької районної ради, з 17.02.2021 по 03.05.2022 працював на посаді керуючого справами, заступника керівника виконавчого апарату, головного спеціаліста відділу виконавчого апарату Тисменицької районної ради та на посаді головного спеціаліста Івано-Франківської міської ради (17.05.1994 прийнято присягу державного службовця та присвоєно 13 ранг державного службовця) (а.с.10-16).

30.05.2024 позивач направив на адресу пенсійного органу заяву про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

У зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 06.06.2024 за № 62 (а.с.17).

Згідно вказаного рішення, ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах державної служби.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Спірним питанням, яке підлягає вирішенню у цій справі, є можливість зарахування періоду роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.01.2020 року по 16.02.2021 року на посадах в Тисменській районній раді Івано- Франківської області та з 17.02.2021 року по 28.02.2022 року в Івано- Франківській районній раді, з 01.03.2022 року по 03.05.2022 року у виконавчому комітеті Івано- Франківської міської ради до розрахунку спеціального стажу (стажу державної служби) для призначення пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (далі Закон № 889-VІІІ), який набрав чинності з 01.05.2016 року, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VІІІ залишено право на призначення пенсій за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі Закон № 3723-ХІІ)особам, які до 01.05.2016 року набули певну кількість стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. Зокрема, таким правом користуються державні службовці, які станом на 01.05.2016 року не займають посади державної службові, але набули не менше 20 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та особи, які набули не менше 10 років такого стажу та станом на 01.05.2016 року займають посади державних службовців.

Таким чином, аналізуючи вказані положення у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ) після 01 травня 2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.

Колегія суддів наголошує, що вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022. КСУ у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому Суд також зауважує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.

Відтак, Закон № 889-VІІІ передбачає зарахування до стажу державної служби, для призначення пенсії за Законом № 3723-ХІІ, лише стажу набутого на посадах державної служби або прирівняних до них до 01.05.2016 року.

Це пов`язано із тим, що з 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Цей закон не передбачає такого виду стажу, як стаж державної служби, а лише регулює порядок зарахування стажу набутого на посадах державної служби до страхового стажу.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За відомостями трудової книжки позивача присягу державного службовця позивачем прийнято 17.05.1994 року.

Також з оскаржуваного рішення відповідача убачається, що до стажу державної служби відповідачем зараховано періоди роботи з 17.05.1994 року по 18.04.2005 року в Тисменецькій районній раді (10років 11 місяців 01 день), з 01.09.2006 року по 15.06.2007 року (09 місяців 14 днів) та з 08.01.2008 року по 16.06.2010 року (2 роки 05 місяців 08 днів) в Апараті Верховної Ради, що в сукупності складає 14 років 01 місяць 23 днів.

Крім того, за даними трудової книжки позивач у період з 18.04.2005 року по 25.05.2006 року працював на посаді помічника консультанта народного депутата України у зв`язку з чим йому 18.04.2005 року було присвоєно 7 ранг державного службовця.

Відповідно до частини 5 статті 1.1. постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" правовий статус помічника-консультанта народного депутата України на чотирьох помічників-консультантів народного депутата України поширюється дія Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ), їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

За приведених положень законодавства період роботи позивача 18.04.2005 року по 25.05.2006 на посаді помічника консультанта народного депутата України з присвоєнням 7 рангу державного службовця зараховується до стажу державної служби та складає 1 рік 01 місяць 07 днів.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як зазначалось судом вище, відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 24.04.1980 по 28.05.1982 проходив службу в лавах радянської армії.

Тому, період військової служби з 24.04.1980 по 28.05.1982 (що складає 2 роки 01 місяць 04 дні) також підлягає до зарахування до стажу державної служби позивача.

Відтак, станом на дату звільнення позивача з посад державної служби (16.06.2010 року) його стаж державної служби становив 17 років 04 місяці 04 дні (14 років 01 місяць 23 днів + 1 рік 01 місяць 07 днів +2 роки 01 місяць 04 дні).

Водночас судом установлено, що у період з 16.06.2010 року до 01 травня 2016 року позивач не працював на посадах, які відносяться до посад державної служби.

За наведених обставин, стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби станом на 16.06.2010 року складав 17 років 4 місяці 04 дня.

За приведених фактичних обставин справи, колегією суддів установлено, що станом на 01 травня 2016 року позивач: не займав посади державної служби (за наявності стажу понад 10 років) та не мав стажу державної служби 20 і більше років незалежно від того, чи він працював на вказану дату на державній службі.

Як наслідок з урахуванням вище приведених положень законодавства позивач відповідно не набув право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII за умов, передбачених пунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VІІІ.

Отож колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно зарахував позивачу стаж набутий на посадах державної служби та органах місцевого самоврядування з 01.05.2016 року до страхового стажу, а не стажу державної служби, яка дає право на призначення пенсії за Законом № 889-VІІІ.

Водночас, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які визначають правила зарахування набутого стажу до стажу державної служби та помилково вважав, що стаж позивача з 01.05.2016 року по 03.05.2022 зараховується до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії після 01.05.2016 року за нормами Закону № 889-VІІІ.

Подібна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 300/5243/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2024 за № 62, зобов`язання до вчинення дій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос