Справа № 420/15531/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/15531/24
Головуючий в 1 інстанції Тарасишина О.М.

Дата і місце ухвалення 23.07.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 р. у справі №420/15531/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції наявну вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник, посилався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 року по справі №520/2067/19, в якій суд зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати приписи ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому, делегування ч.4 ст.78 Закону №580-VIII Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені вказаною нормою.

Також, апелянт зазначає, що хибними є висновки суду першої інстанції, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу. На думку апелянта, прирівнювання обох видів служби, виходячи лише із характеру окремих виконуваних обов`язків, є помилковим, оскільки суперечить ст. 78 ЗУ «Про національну поліцію», який є спеціальним та у якому прямо передбачено ті види служби, які враховуються до стажу поліцейських в цілях встановлення і виплати надбавки за роботу в органах поліції та під час розрахунку тривалості додаткової відпустки.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду у постановах від 19.11.2019 року по справі №520/903/19, від 31.03.2020 року по справі №520/267/19, від 22.07.2020 року по справі №520/5690/19, від 13.08.2020 року по справі №820/6656/16, від 15.12.2021 року по справі №520/11545/19, також, враховуючи висновки апеляційних судів у постановах від 24.05.2022 року по справі №260/7358/21 та від 30.11.2022 року по справі №240/30024/21, скаржник вважає, що не зарахування позивачу до стажу служби в поліції вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі та період навчання у Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України є правомірним.

Разом з тим, скаржник вказує, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 року по справі №826/16143/18 є безпідставними, оскільки, як вважає апелянт, правовідносини вказаної справи не є тотожними до правовідносин даної справи.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року ОСОБА_1 , навчався в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність» та здобув кваліфікацію молодший спеціаліст.

У період з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

На даний час позивач проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

21.01.2024р. позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції із рапортом про зарахування до стажу служби в поліції період навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України, а також служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Однак, станом на день подання позову відповіді на поданий рапорт так і недотримав.

Вважаючи протиправну бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України, та проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на зарахування до стажу служби в поліції період його навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України, та служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача зарахувати останній.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 59 Закону №580-VIII Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Так, ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини, зокрема, виникли у зв`язку з не зарахуванням стажу роботи позивача в період з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Як зазначалось вище, п.3 ч.2 ст. 78 Закону №580-VIII передбачено, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Разом з цим, ч.5 ст. 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Разом з тим, ч.1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на позивача, під час проходження ним служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, оскільки всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, врахувавши тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, дійшов правильного висновку, що стаж служби позивача в органах Державної кримінально-виконавчої служби України за період роботи з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 року по справі № 160/11127/20, від 01.08.2023 року по справі № 240/30024/21 та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів спростовує доводи апеляційної скарги, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію», а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, оскільки, чинним законодавством (на час проходження позивачем служби в органах кримінально-виконавчої служби та виникнення спірних правовідносин) статус осіб, які проходили службу в органах кримінально-виконавчої служби, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Також, колегія суддів спростовує доводи апелянта, що, при вирішенні даної справи, судом першої інстанції невірно враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 року по справі №826/16143/18, оскільки правовідносини справи №826/16143/18 не є тотожними до правовідносин даної справи, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 07.10.2020 року по справі №826/16143/18 Верховний Суд досліджував питання можливості зарахування до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу до Національної поліції України, вислугу років у податковій міліції, враховуючи те, що це прямо не передбачено ч.2 ст. 78 ЗУ «Про національну поліцію».

Разом з тим, в даній справі ДПП відмовляється зарахувати позивачу стаж роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби, при цьому посилаючись також на ч.2 ст. 78 ЗУ «Про національну поліцію».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставини справи №826/16143/18 є подібними до обставин даної справи, а доводи апелянта є безпідставними.

Що стосується зарахування до стажу в поліції період навчання позивача з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі Порядок №393).

Так, п.2 Порядку №393 передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п. «ж» ст. ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з п. «а» ст. 12 вказаного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Таким чином, до вислуги років додатково зараховується час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.10.2020 року по справі №820/2083/18, від 27.01.2021 року по справі №818/848/16, від 22.01.2020 року по справі № 200/5111/19, від 10.05.2019 року по справі №823/1330/16.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 10.08.2009 року №80 о/с курсанту ОСОБА_1 після вступу на навчання до Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань присвоєно спеціальне звання рядового і молодшого начальницького складу «рядовий внутрішньої служби». По закінченню навчання ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання середнього начальницького складу «лейтенант внутрішньої служби» (наказ №75 о/с від 01.06.2012).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період навчання позивача з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року підлягає зарахуванню до стажу служби в Департаменті патрульної поліції, оскільки перше офіцерське (спеціальне) звання рядовий внутрішньої служби було присвоєно позивачу 10.08.2009 року у зв`язку із вступом до Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань, 01.06.2012 року у зв`язку із закінченням навчання присвоєно звання «лейтенант внутрішньої служби», як особі яка отримала диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «молодшого спеціаліста».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук.