Справа № 160/4962/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/4962/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року (суддя Царікова О.В.) у справі №160/4962/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна професійна спілка Правозахисники країни, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №138 о/с в частині звільнення з посади капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора роти №7 (швидкого реагування) полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та переведення його для подальшого проходження служби до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють від 09.02.2024 №136 о/с в частині призначення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №2 роти №3 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП ОШБ НПУ Лють;

- поновити на службі в поліції на посаді інспектора роти №7 (швидкого реагування) полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції інспектора капітана поліції ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.02.2024 по дату винесення судового рішення.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №138 о/с "По особовому складу" відповідно до ч.ч. 1, 7, 8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію, на підставі листа Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють від 09.02.2024 №932-2024 та

доповідної записки УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №20/617 позивача переведено для подальшого проходження служби до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють з 09.02.02024, звільнивши з посади інспектора роти № 7 (швидкого реагування) полку поліції особливого призначення. Наказом ДПОП ОШБ НПУ Лють від 09.02.2024 №136 о/с "По особовому складу" відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію позивача переведено для подальшого проходження служби до відповідача-2 з 09.02.2024 на посаду інспектора взводу №2 роти №3 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють. Незаконність оскаржуваних рішень позивач пов`язував з тим, що переміщення поліцейського на службу в іншу місцевість можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. В іншому випадку, без наявності такої згоди, вказане є порушенням ст.32 КЗпП України. Позивач вказував на те, що оскільки ним такої згоди надано не було, то оскаржувані накази є протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції визнав безпідставними аргументи позивача про те, що оскаржувані накази могли бути видані виключно за згодою позивача на переведення (переміщення) по службі.

Такі висновки суд обгрунтував тим, що положення ст.65 Закону України «Про національну поліцію», в редакції, яка дії на період воєнного стану, не передбачають надання згоди поліцейського при переведенні його на службу в іншу місцевість. Таке переведення (переміщення) здійснюється виключно в інтересах служби і незалежно від волі поліцейського.

З цих підстав суд в задоволенні позову відмовив, при цьому, також визнав безпідставним посилання позивача на положення ст.32 КЗпП України, вказавши, зокрема, на те, що трудове законодавство підлягає застосуванню виключно у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги, апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом не досліджувалися докази того, що саме у зв`язку з службовою необхідністю, для більш ефективної служби був здійснений перевід позивача. В той же час, як зазначає позивач, такий перевід не можливо визнати таким, що здійснений саме з такою метою, оскільки перевід позивача на інших співробітників з полку особливого призначення ГУНП в Дніпропетровській області призвело до припинення діяльності цього полку та виконання ним своїх функцій, зокрема, в частині забезпечення охорони учасникам судового процесу та кримінального провадження. Також, позивач вказує на те, що новостворений Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України» фактично є воєнним підрозділом, в якому службу мають проходити не поліцейські, а бійці, та набір на таку службу, як було декларовано високопосадовцями держави, є добровільним, а не шляхом примусового призначення на таку посаду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді інспектора роти №7 (швидкого реагування) полку поліції особливого призначення.

Наказо Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №138 о/с звільнено з посади капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора роти №7 (швидкого реагування) полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та переведення його для подальшого проходження служби до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють.

У подальшому наказом Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють від 09.02.2024 №136 о/с призначено ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №2 роти №3 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП ОШБ НПУ Лють.

Підставою для переміщення позивача по службі визначено ч.ч.1, 7, 8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» та: доповідна записка від 09.02.2024 № 20/617 та лист Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції Лють від 09.02.2024 №932-2024.

У вказаних документах зазначено про необхідність доукомплектування штату штурмового батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють та про відібрання працівників ГУ НП у Дніпропетровській області для переведення.

Не погодившись з таким переміщенням по службі, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;

за ініціативою поліцейського;

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;

у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби);

за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації;

у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський:

у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей;

за ініціативою поліцейського;

як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.23. Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

У спірному випадку встановлено, що фактичною підставою для переміщення позивача по службі стала ініціатива керівників органів поліції, обгрунтована інтересами служби в поліції та більш ефективної служби.

Стосовно аргументів позивача про неможливість переведення (переміщення) без його згоди/

Як вбачається з позову, така позиція позивача обгрунтована тим, що переміщення поліцейського на службі повинно відбуватися і враховуючи вимоги, передбачені ст.32 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом, яким встановлено підстави для переміщення поліцейського, не визначено того, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

Відповідно до ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Згідно із ч.9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, що діє з 01.05.2022) встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, оскільки спеціальним законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено наявність згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у будь-яку місцевість, а чинна редакція ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» прямо визначає законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням служби в поліції, то судом першої інстанції обгрунтовано визначено безпідставною вищезазначену позицію позивача.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у справі №620/3663/19 (постанова від 25.05.2023) суть якої, зокрема, якої зводиться до того, що відсутність у Законі України «Про Національну поліцію» норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їх вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, на чому наполягав позивач.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позиції позивача щодо необхідності його згоди на переведення (переміщення) на службі.

В апеляційній скарзі позивач фактично і не спростовує вказані висновки суду першої інстанції, але вже посилається на інші обставини, які, на його думку, свідчать про неправомірність його переведення (переміщення) на службі.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не досліджувалися докази того, що саме у зв`язку з службовою необхідністю, для більш ефективної служби був здійснений перевід позивача. З цього приводу позивач вказує на те, що такий перевід не можливо визнати таким, що здійснений саме з такою метою, оскільки перевід позивача на інших співробітників з полку особливого призначення ГУНП в Дніпропетровській області призвело до припинення діяльності цього полку та виконання ним своїх функцій, зокрема, в частині забезпечення охорони учасникам судового процесу та кримінального провадження.

З приводу таких аргументів позивача слід зазначити те, що оскільки таких підстав позову визначено не було, то вказаному судом першої інстанції і не надавалася оцінка. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що повноваженнями визначати доцільність перебування поліцейського на тій чи іншій посаді, з метою досягнення більш ефективної служби органів поліції та виходячи з інтересів служби, наділені керівники органів поліції, а не позивач чи суд, а тому суд не може підмінити уповноважену особу органів поліції та встановити посаду на якій позивачу доцільніше проходити службу в інтересах органів поліції.

В апеляційній скарзі позивач також посилається на те, що новостворений Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» фактично є воєнним підрозділом, в якому службу мають проходити не поліцейські, а бійці.

З приводу таких аргументів позивача слід зазначити те, що Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» є підрозділом поліції особливого призначення, фактично таким же підрозділом, в якому проходив службу позивач. Проходження служби в ньому регулюється нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції, а службу в ньому проходять поліцейські.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, з`ясувавши аргументи позивача, з якими він пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі №160/4962/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 12.11.2024

Повний текст виготовлено 13.11.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк