Справа № 240/30584/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/30584/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Т.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

11 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не невиплаті додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168) у розмірі 100000 гривень за жовтень 2022 року, у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України та зобов`язання провести нарахування і виплату такої винагороди пропорційно часу участі в бойових діях з компенсацією втрати частини доходу за час затримки виплати зазначеної винагороди.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що проходив військову службу в Збройних Силах України та був зарахований до списків особового складу В/ч НОМЕР_1 . У жовтні 2022 року безпосередньо брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в селищі Дружба Донецької області. Зауважує, що за результатами проведення службового розслідування по факту невиконання ним наказу командира, що службова дисципліна ним порушена не була, а дії не призвели до порушення встановленого порядку несення військової служби та не вплинули на забезпечення боєздатності та бойової готовності 2 стрілецького батальйону В/Ч НОМЕР_1 . Додатково зауважує, що наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 01 травня 2023 року наказано командиру 2 стрілецького батальйону подати рапорт про виплату позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за жовтень 2022 року. Однак, на момент звернення до суду відповідна винагорода не виплачена.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації. Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 травня 2022 року №114 позивача, призначеного наказом Командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 04 травня 2022 року №30-рс на посаду радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, який прибув для подальшого проходження військової служби із ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), з 07 травня 2022 року вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив для виконання службових обов`язків за посадою.

24 жовтня 2022 року командир 2 стрілецького батальйону підполковник ОСОБА_2 склав рапорт на ім`я командира частини про призначення службового розслідування по факту невиконання наказу командира В/ч НОМЕР_1 24 жовтня 2022 року військовослужбовцем військової служби за мобілізацією сержантом ОСОБА_1 , який зареєстрований 27 жовтня 2022 року.

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31317 та на підставі рапорту підполковника ОСОБА_3 , командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону від 27 жовтня 2022 року, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 27 жовтня 2022 року №4762 призначено проведення службового розслідування по факту невиконання наказу командира сержантом ОСОБА_1

30 квітня 2023 року за вхідним №8953/8 зареєстровано Акт проведення службового розслідування по факту не виконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного акта, 01 травня 2023 року наказом командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування по факту невиконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 " №1668 командиру 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказано встановленим порядком подати рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168 на підставі підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Згідно заяви на виконання ухвали суду В/ч НОМЕР_1 від 20 червня 2024 року рапорт командира 2 стрілецького батальйону про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_4 не подавався, наказ для виплати такої винагороди не видавався, проведення виплати не здійснювалося.

Вважаючи бездіяльність щодо не проведення нарахування і виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до Постанови № 168 за жовтень 2022 року протиправними, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

07 липня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України №793 до Постанови №168 внесено пункт 21, який підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року, згідно якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

До 01 лютого 2023 року порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України було визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23 червня 2022 року, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01 червня 2022 року.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 Окремого доручення закріплено виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

У цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Отже, з огляду на зазначені положення, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Відповідно до пункту 6 Окремого доручення накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно підпункту 9.7 пункту 9 Окремого доручення до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Матеріалами справи підтверджується, що наказом командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування по факту невиконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 " від 01 травня 2023 року №1668 командиру 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказано встановленим порядком подати рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168 на підставі підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29 щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Станом на момент прийняття зазначеного наказу до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі Порядок №260) внесено зміни, зокрема, Порядок №260 доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану".

Згідно пунктів 8 та 9 цього розділу, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечує безпосередню участь позивача у бойових діях, а тому згідно і ч.1 ст.78 КАС України дана обставина не підлягає доказуванню.

Проте, слід врахувати, що ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи командир 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказ командира частини від 01 травня 2023 року №1668 не виконав та рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168, не подав.

При цьому, належного нормативно-правового обґрунтування допущення такої бездіяльності апеляційна скарга відповідача не містить.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що саме бездіяльність посадових осіб В/ч НОМЕР_1 обумовила порушення права позивача на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, а такому саме така бездіяльність підлягає визнанню протиправною.

Як наслідок, порушене право позивача належним чином відновлено у спосіб зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, за жовтень 2022 року пропорційно часу участі в бойових діях.

Стосовно доводів апелянта про безпідставність нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати додаткової винагороди, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон України № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159) слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що грошове забезпечення є доходом, а у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 3 Закону України №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.

Ураховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, колегія суддів також вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, оскільки у судовому порядку встановлено протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, за жовтень 2022 року пропорційно часу його участі у бойових діях.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.