Справа № 620/318/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Житняк Л.О.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Справа № 620/318/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області

про визнання протиправною протиправною відмови та

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ;

- зобов`язати відповідача прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 13.11.2023 замість документа про припинення громадянства РФ.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що чинна процедура виходу з російського громадянства особами, які мають документи про право на проживання в інших державах, вимагає звернення з цим питанням виключно до консульських установ РФ у відповідній країні. Однак, станом на сьогодні консульські установи РФ на території України не функціонують, записатись на прийом до посольства неможливо. Таким чином, Позивач з об?єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів із клопотанням про припинення громадянства РФ та зробив все можливедля виконання свого обов`язку.

При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що звернення до консульства РФ в третій країні є також неможливим, оскільки Україна є єдиною державою, у якій Позивач має право на постійне проживання. Окрім того, як чоловік призовного віку, він обмежений в праві виїзду за кордон під час дії воєнного стану.

Також ОСОБА_1 відзначав, що вже довгий час проживає на території України, організував своє життя, має друзів, сім?ю та плани на подальший розвиток та самореалізацію вже як повноцінний громадянин України. Станом на момент звернення до суду з цим позовом, не має жодних зв?язків з РФ.

Позивач стверджує, що процедура виходу з громадянства не здійснюється, а тому він має право подати замість документа про припинення іноземного громадянства - декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Також ОСОБА_1 наполягав на відсутності у Відповідача дискреційних повноважень та зазначав, що саме лише зобов?язання Відповідача повторно розглянути звернення Позивача є неефективним способом захисту порушеного права.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, викладену в листі від 05.12.2022 №С-96/6/7401-23.21/160-23, у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ;

- зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ, із врахуванням висновків суду.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 6063,60 грн судових витрат.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подання Позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства обґрунтоване призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, а тому Позивач позбавлений можливості подання заяви до посольства вказаної країни про вихід з громадянства.

Разом з тим, суд зазначив, що Відповідач не розглянув по суті звернення Позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації та вказав про необхідність подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації, а тому прийшов до висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права Позивача буде, зокрема, зобов`язання Відповідача повторно розглянути звернення Позивача щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ, із врахуванням висновків суду.

В частині витрат Позивача на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що сума, заявлена Позивачем є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим дійшов до висновку про те, що заявлена до відшкодування сума у розмірі 10000,00 грн є необґрунтованою, а отже підлягає стягненню частково у розмірі 5000,00 грн.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач та Відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити та викласти його резолютивну частину в редакції, згідно з якою позовні вимоги - задовольнити повністю та стягнути з Відповідача на користь Позивача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що суд застосував неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки, на виконання рішення суду, Відповідач повторно розгляне звернення ОСОБА_1 та відмовить з тих же підстав, що були покладені в основу спірного рішення. Отже, спір не буде вирішений в одному процесі та викличе потребу вчиняти додаткові дії для відновлення свого порушеного права.

Позивач також наполягає на тому, що повноваження Відповідача щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства не є дискреційними, оскільки він вже надав свою оцінку та дійшов негативного висновку, який визнано судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19.

Крім того, Позивач посилається також на правову позицію Третього апеляційного адміністративного суду у справах №№160/19738/22, 160/11442/23, 160/26210/23, Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №460/23029/23 та Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 560/16850/23.

Окремо ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму компенсації витрат на послуги адвоката до 5000,00 грн, оскільки Відповідач не звертався під час розгляду справи в суді першої інстанції до суду із клопотанням про зменшення судових витрат.

Також Позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

З цих та інших підстав Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач у своїй скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю, зазначаючи, що суд неправильно тлумачив абзац 13 частини першої статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III.

Так, Відповідач зазначає, що така обставина, як неможливість подання в Україні заяви про вихід з іноземного громадянства у зв?язку з припиненням діяльності в Україні дипломатичних установ РФ, у вказаній вище статті відсутня.

При цьому, міграційний орган посилається на правову позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 12.03.2024 у справі №380/18661/23.

Також Відповідач зазначає, що Управління здійснило аналіз зазначених Позивачем підстав для подання декларації, дійшло висновку про відсутність у нього законних підстав, тому прийняло обґрунтоване рішення про відмову у прийнятті декларації та надало роз`яснення щодо встановленого законодавством порядку набуття громадянства України з урахуванням особливостей конкретної ситуації Позивача.

Окрім викладеного вище, Відповідач також стверджує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме, всупереч частині третій статті 242 та частині четвертій статті 246 КАС України, не надав належної оцінки аргументам Відповідача, натомість, у порушення вимог частини першої статті 2, частини першої статті 8 та частини першої статті 9 КАСУ щодо рівності учасників судового процесу, змагальності сторін і неупередженості суду, надав необгрунтовану перевагу доводам Позивача.

З цих та інших підстав Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024, 17.04.2024 та від 12.09.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Позивача, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, наполягаючи на необґрунтованості його доводів та посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у справах №806/965/17, №380/8727/20 та Шостого апеляційного адмінітсративного суду у постанові від №580/9922/23.

Також у відзиві Відповідач зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд дотримався цих вимог процесуального законодавства та врахував обгрунтовані доводи УДМС у Чернігівській області щодо неспівмірності заявленої Позивачем суми витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн зі складністю справи, яка була розглянута у спрощеному провадженні як справа незначної складності.

При цьому, посилаючись на те, що справа має незначну складність, представник позивача представляє інтереси у значній кількості справ із подібними спірними правовідносинами, і підготовка апеляційної скарги не потребувала повторного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази, заявлена сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, яка не відрізняється від суми, що була стягнута судом першої інстанції при задоволенні позову, є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи.

6. Позивачем подано до суду клопотання, у якому він навів контраргументи на доводи Відповідача, викладені у його відзиві на апеляційну скаргу, зокрема щодо витрат на правничу допомогу.

Крім того, ОСОБА_1 повторно зазначив про відсутність у Відповідача дискреційних повноважень, посилаючись при цьому на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові по справі №2340/3933/18.

Також Позивач зазначив, що у справі №20/7765/22 було ухвалено рішення про зобов?язання повторно розглянути декларацію і орган ДМС повторно надав відмову не врахувавши висновки суду. ОСОБА_1 послався також на справу №440/2139/24, №580/9922/23.

7. Від Позивача надішло повторне клопотання, у якому він надає письмові пояснення, зокрема посилається на справу №320/21159/23, як на підтвердження неефективності такого способу захисту порушеного права Позивача, як повторно розглянути декларацію з урахуванням висновків суду.

Крім того, ОСОБА_1 наполягає на тому, що «пролонгація» строку для припинення попереднього громадянства жодним чином не впливає на законодавчі норми щодо подачі декларації про відмову від іноземного громадянства.

8. Від Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі у яких він зазначає, що прохання представника Позивача до суду щодо формування певного висновку в тексті судового рішення є недоречним з огляду на положення ст. 246 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.02.2022 Позивач набув громадянство України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» на підставі рішення УДМС у Чернігівській області від 22.02.2022 №39.

В наступному Позивач звернувся до Прилуцького відділу УДМС у Чернігівській області із заявою анкетою щодо оформлення йому Тимчасового посвідчення громадянина України, у зв`язку із чим йому було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 /т. 1 а.с.21/. При цьому, одночасно з отриманням тимчасового посвідчення громадянина України позивач зобов`язався протягом 2 років припинити громадянство РФ відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України», а якщо протягом двох років позивач не надасть документи про підтвердження припинення громадянства іншої держави, рішення про оформлення набуття громадянства України щодо нього буде скасовано відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України».

13 листопада 2022 року Позивач подав до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області декларацію про відмову від іноземного громадянства разом із супровідним листом / т.1 а.с.126-127, 128-129/.

Листом Відповідача від 05.12.2022 №С-96/6/7401-23.21/160-23 у прийнятті такої декларації відмовлено через відсутність правових підстав на її подання та роз`яснено положення законодавства, що регулює порядок набуття громадянства /т.1 а.с.130-132/.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі - Порядок №215).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону № 2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (ч. 1 ст. 8 Закону № 2235- III).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2235-III іноземці, зазначені в ч. ч. 1 - 3 цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 Закону № 2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Згідно з абзацом шістнадцятим статті 1 Закону № 2235-III, декларація про відмову від іноземного громадянства це документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2235-ІІІ, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з абзацом тринадцятим статті 1 Закону № 2235-ІІІ, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) це невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Разом з цим, 19.12.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14.12.2021 № 1941-ІХ .

За новою редакцією ст. 21 Закону № 2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до ст. ст. 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок № 215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 119 Порядку № 215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України.

Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства, їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на особу, яка набула громадянство України, покладається обов`язок надати документи про припинення іноземного громадянства і, тільки після надання відповідних документів, органи ДМС можуть видати особі паспорт громадянина України.

Невиконання такого зобов?язання є підставою для скасування рішення про набуття громадянства України.

12. Як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивач з 22.02.2022 є таким, що набув громадянство України та, відповідно, взяв зобов`язання припинити громадянство РФ протягом двох років.

13. Разом з тим, з початком повномасштабної збройної агресії РФ проти України 24.02.2022 дипломатичні відносини між Україною та РФ були розірвані.

14. Водночас, відповідно до пункту б статті 32 Федерального Закону «Про громадянство Російської Федерації» (далі - Закон), заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації.

15. З викладеного вище вбачається, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ, процедура припинення громадянства РФ в Україні не здійснюється, а тому ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації від дипломатичного представництва чи консульської установи цієї країни.

16. При цьому, колегія суддів приймає до уваги твердження Апелянта про відсутність у абзаці 13 частини першої статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III відсутня така підстава, як неможливість подання в Україні заяви про вихід з іноземного громадянства у зв?язку з припиненням діяльності в Україні дипломатичних установ РФ, однак зазначає, що відсутність у чинному законодавстві України альтернатив або відповідного правового механізму вирішення подібних спірних правовідносин нівелює реалізацію права особи на оформлення припинення громадянства іноземної держави з огляду на неможливість ним скористатися, незважаючи на його нормативне закріплення, та не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими Законом № 2235-ІІІ.

Водночас, колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття спірного рішення та його скасування судом першої інстанції, положення пункту п`ятого розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20 серпня 2024 року № 3897-IX були такими, що не набрали законної сили, а тому не могли бути застосовані у межах спірних правовідносин.

17. Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави в Україні є достатньою підставою для подання спірної декларації.

18. При цьому, апеляційний суд відзначає, що жодних зауважень, щодо форми та змісту поданої Позивачем декларації у спірному листі Апелянта не зазначено.

19. Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дискреційні повноваження Відповідача щодо розгляду декларації Позивача реалізовано не було, оскільки мотивованого рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області не прийнято. Натомість, Апелянт обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не розглянув по суті звернення Позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації.

20. При цьому, колегія суддв враховує, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, роз`яснено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

21. З огляду на викладене вище доводи Позивача щодо відсутності у Відповідача дискреційних повноважень є необґрунтованими та колегією суддів до уваги не приймаються.

22. Посилання ОСОБА_1 на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах по справах №№2340/3933/18, 480/4737/19, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин з огляду на відмінні предмет спору, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи.

Посилання Позивача та Відповідача на правові висновки інших судів першої та апеляційної інстанції, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки вони не є джелом права у контексті ст. 7 КАС України та не є обов`язковими до врахуванн відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

23. Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції застосував неефективний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на викладене вище.

24. Крім того, твердження Позивача про те, що за наслідками повторного розгляду декларації про відмову від громадянства РФ ОСОБА_1 , Відповідач відмовить у її прийнятті з тих же підстав, що були покладені в основу спірного рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони засновані на припущенні.

25. Посилання Позивача на рішення Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області, прийняті на виконання рішень судів у інших справах, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки вони не належать до предмету розгляду безпосередньо справи №620/318/24.

26. Аналізуючи доводи Відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Так, представник Управління Дердавної міграційної служби в Чернігівській області зазначає, що не надав належної оцінки аргументам Відповідача, натомість, у порушення принципів рівності учасників судового процесу, змагальності сторін і неупередженості суду, надав необгрунтовану перевагу доводам Позивача.

Однак, колегія суддів вважає безпідставним таке твердження Відповідача, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду проаналізовані доводи сторін , зокрема Відповідача, а відповідно до висновків ЄСПЛ, викладених в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain) пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, тому висновки ЄСПЛ, викладені у зазначеному вище рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» враховуються в цій справі .

27. З огляду на викладене у сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

28. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

29. Перевіряючи доводи апеляційної скарги Позивача у цій частина, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлені Позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються наданими ним доказами.

30. Водночас, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ця справа є справою незначної складності, щодо вирішення судових спорів з приводу повернення декларації про відмову від громадянства РФ вже склалася стала судова практика. Цей спір був вирішений судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

31. З огляду на це, колегія суддів вважає, що Позивач безумовно набув право на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу та стягнута судом сума 5000,00 грн є співмірною зі складністю цієї справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, реально необхідним на виконання таких робіт (надання послуг) і ціною позову.

32. Доводи Позивача про те, що Відповідачем не подавалося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що відповідні заперечення та доводи Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області щодо неспівмірності заявлених витрат були надані до суду першої інстанції у відзиві на позовну заяву та були враховані судом під час прийняття оскаржуваного рішення.

33. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

34. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

35. Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року - без змін.

36. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 12 листопада 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль