Справа № 280/7921/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 листопада 2024 року Справа № 280/7921/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- витребувати у відповідача копію пенсійної справи позивача;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.05.2024 № 91 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 05.01.2023, зарахувавши до стажу, передбаченого Списком № 1 виробництв, робіт, професій, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах (пільгового стажу) періоди з 25.07.1986 по 04.05.1987 та з 05.06.1987 по 13.05.1997, а також зарахувавши за кожний повний рік цих періодів до її страхового стажу додатково по одному року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 05.01.2023 за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України та представника звернулась за призначенням пенсії з заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії за віком відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Відповідачем прийнято рішення про відмову від 16.02.2023 щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення полягало у відмові в призначенні пенсії, оскільки до пільгового стажу позивача не зараховано частину загального стажу позивача і не зараховано весь пільговий стаж, а крім того застосовано як правовстановлюючу норму статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому позивач звернулась до суду. Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 01 грудня 2023 року у справі № 280/1633/23 вирішив: позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Визнати протиправними та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 21.06.2022, від 09.11.2022 № 38 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.02.2023 № 91 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання з 01.09.1985 по 09.07.1986, з 30.08.2000 по 26.06.2001 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.01.2023, з урахуванням висновків суду.» Постановою від 04 квітня 2024 року Третього апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції залишено без змін. Виконавши належним чином рішення суду в межах покладених судом зобов`язань відповідач, а саме повторно розглянути заяву від 05.01.2023 відповідач її розглянув і прийняв рішення від 02.05.2024 № 91 про відмову в призначенні пенсії. В рішенні відповідач посилався як на правовстановлюючу норму п. 2. ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; посилався на скасоване судом у справі №280/1633/23 рішення Комісії з питань підтвердження стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду України вм. Києві №17 від 21.06.2022; вказував, що пільгового стажу позивач не має взагалі, оскільки до пільгового (не страхового) стажу не зараховано періоди з 25.07.1986 по 13.05.1997. Позивачем Рішення було оскаржено до пенсійного органу вищого рівня - Пенсійного фонду України. Однак листом від 12.08.2024 № 33998-31710/0-03/8-2800/24 Пенсійний фонд України зазначив, що на виконання рішення суду від 01.12.2023 Головним управлінням повторно розглянуто заяву позивача від 05.01.2023 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1985 по 09.07.1986, з 30.08.2000 по 26.06.2001 та у зв`язку з відсутністю пільгового стажу за Списком № 1, рішенням Головного управління від 02.05.2024 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає рішення відповідача від 02.05.2024 № 91 протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що такими діями порушуються її права на отримання пенсії. Змушена звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/7921/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 26.08.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Відповідачем через систему «Електронний суд» 30.08.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог, наголошуючи, що оскаржуване позивачем рішення є законним, порушень з боку відповідача не існує, дії відповідають вимогам чинного законодавства. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечення до суду не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 виданого Дніпровским РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.06.1997 копія якого міститься в матеріалах справи

05.01.2023 ОСОБА_1 за допомогою веб-порталу Пенсійного фонду України та представника звернулась за призначенням пенсії з заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії за віком відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, до заяви додала трудову книжку НОМЕР_2 від 25.07.1986, в якій містяться записи її трудової діяльності, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 33 від 18.04.2018 де вказані періоди роботи з 30.01.1990 по 09.03.1994, та Наказ про атестацію робочих місць від 31.05.1994 № 124к/6 атестоване робоче місце позивачки «контролер» із Списком № 1.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) прийнято рішення про відмову від 16.02.2023 щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення полягало у відмові в призначенні пенсії, оскільки до пільгового стажу позивача не зараховано частину загального стажу позивача і не зараховано весь пільговий стаж, а крім того застосовано як правовстановлюючу норму статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тому позивач звернулась до суду.

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 01 грудня 2023 року у справі № 280/1633/23 вирішив: Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Визнати протиправними та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 21.06.2022, від 09.11.2022 № 38 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.02.2023 № 91 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання з 01.09.1985 по 09.07.1986, з 30.08.2000 по 26.06.2001 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.01.2023, з урахуванням висновків суду.

Постановою від 04 квітня 2024 року Третього апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції залишено без змін. Копії рішень судів містяться в матеріалах справи.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувало оспорювані періоди навчання позивача з 01.09.1985 по 09.07.1986, з 30.08.2000 по 26.06.2001 до страхового стажу та повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 05.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

За результатами розгляду було прийнято рішення № 91 від 02.05.2024 про відмову призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ,

Яким: «…Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 05.01.2023

Вік заявника 55 років 1 місяць 4 дні.

Виконуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 у справі № 280/1633/23 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області була повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 05.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правових висновків суду.

Згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на пільгових умовах пенсія призначається працівникам зайнятим на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, із зниженням пенсійного віку, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 19 років 6 місяців у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають зазначеного вище стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Після перегляду пенсійної справи з урахуванням рішення суду страховий стаж особи складає 31 рік 2 місяці 21 день.

Пільговий стаж за Списком № 1 - відсутній.

Результати розгляду документів, до пільгового стажу не зараховано; - пільговий стаж з 25.07.1986 по 13.05.1997 згідно довідки № 33 від 18.04.2018, оскільки рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії від 21.06.2022 № 17 ОСОБА_2 було відмовлено у підтвердженні права на зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком № 1.

Прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю пільгового стажу. Згідно із статтями 74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» рішення набирає чинності з дня доведення його до відома особи, яка звернулась за призначенням/перерахунком пенсії.

У разі незгоди з рішенням воно може бути оскаржене протягом 30 календарних днів до Пенсійного фонду України або до суду, в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує». Копія рішення міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_1 Рішення було оскаржено до пенсійного органу вищого рівня - Пенсійного фонду України. Однак листом від 12.08.2024 № 33998-31710/0-03/8-2800/24 Пенсійний фонд України зазначив, що на виконання рішення суду від 01.12.2023 Головним управлінням повторно розглянуто заяву позивача від 05.01.2023 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1985 по 09.07.1986, з 30.08.2000 по 26.06.2001 та у зв`язку з відсутністю пільгового стажу за Списком № 1, рішенням Головного управління від 02.05.2024 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Копія листа міститься в матеріалах справи.

Таким чином, вважаючи дії відповідача та рішення протиправним, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом Про пенсійне забезпечення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Крім того, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 1, 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно.

За приписами ст. 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «а» ст. 13 Закону №1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом №213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. а ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти б - г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону №1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи викладене, позивачем досягнуто відповідного пенсійного віку та набуття права на пенсію відповідно до вищевикладених норм станом на час звернення за пенсією за віком.

При цьому, стаття 62 Закону № 1788-XII визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 439/1148/17.

Судом встановлено, що відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у зарахуванні вищезазначеного періоду до пільгового стажу роботи позивача, оскільки позивач не набула необхідно пільгового стажу роботи (пільговий стаж відсутній).

Разом з цим, судом встановлено з письмових доказів що містяться в матеріалах справи, а саме: трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1986 містяться записи № 1 - № 7 якими підтверджено за спірні періоди роботи (з 25.07.1986 по 13.05.1997) на ВАТ «Київхімволокно» на посаді, яка віднесена до списку № 1. Так, в період з 25.07.1986 по 04.05.1987 позивачка працювала перемотницею четвертого розряду обробно-мотального цеху капронового виробництва, а з 05.06.1987 по 13.05.1997 - контролером тієї ж дільниці того ж цеху.

Відповідно до п. 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.

Отже, суд провівши аналіз наведених норм, приходить до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 31.03.2020 у справі № 678/65/17, від 10.12.2020 у справі № 195/840/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а, від 24.06.2021 у справі № 758/15648/15-а та інших.

Крім того, суд зауважує, що уточнюючою довідкою від 18.04.2018 №33 позивачем додатково підтверджено період роботи з 10.03.1994 по 01.02.1995, якою, зокрема, передбачено що позивачка працювала на посаді контролера обробно-мотального цеху капронового виробництва повний робочий день, ця посада передбачена Списком №1, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 № 162, позиція № 541. Наказом про атестацію робочих місць від 31.05.1994 № 124к/6 атестоване робоче місце позивачки «контролер».

З огляду на таке, суд зауважує, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Тобто результати атестації робочого місця додатково підтверджують пільгові умови роботи позивачки.

Також суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах щодо атестації робочого місця у подібних правовідносинах, а саме: «особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник».

Також подібна правова позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року в справі № 732/2003/14, у постанові від 18 вересня 2018 року по справі № 345/3301/17, у постанові від 23 жовтня 2018 року по справі № 348/1079/17, постанові від 01 листопада 2018 року по справі № 455/1053/16-а, у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 679/774/16-а, у постанові від 16 травня 2019 року по справі № 161/17658/16-а, у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 348/2182/16-а та інших, в яких Верховний Суд зокрема зазначав, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Довідкою від 18.04.2018 № 33 також підтверджено що в період з 10.03.1994 по 01.02.1995 позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років.

Статтею 181 КЗпП України передбачено що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відтак, пільговий стаж позивачки за Списком №1 підтверджений як її трудовою книжкою, так і наказом про атестацію робочих місць.

Оскільки пільговий стаж позивача підтверджений належно оформленими записами у трудовій книжці, довідці та наказом то період її роботи на відкритому акціонерному товаристві «Київхімволокно» підлягає зарахуванню до пільгового стажу, тому рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправним та підлягає до скасування.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, а належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 348/2160/15-а.

Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення і ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суд позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн, а тому з урахування часткового задоволення позову на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 600,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 94, 241 - 246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 - Б, код ) про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.05.2024 № 91 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи з 25.07.1986 по 04.05.1987 - перемотниця четвертого розряду обробно-мотального цеху капронового виробництва, а з 05.06.1987 по 13.05.1997 - контролер тієї ж дільниці того ж цеху на ВАТ «Київхімволокно».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2023 про призначення пільгової пенсії за віком за списком № 1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 08 листопада 2024 року.

Суддя Р.В. Сацький