Справа № 400/2432/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2432/24

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

повний текст судового рішення

складено 24.04.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №400/2432/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

18.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 28.07.2023 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 01.01.2016 по 28.07.2023 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329aпп18).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 йому не було виплачено належної суми індексації грошового забезпечення. Остаточний розрахунок щодо виплати індексації грошового забезпечення із ОСОБА_1 проведено лише на виконання рішення суду в справі №400/4760/20, однак без середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву, в якому акцентовано увагу на тому, що до спірних правовідносин положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України не застосовуються. Також, суб`єкт владних повноважень акцентує увагу на тому, що сума середнього заробітку є неспівмірною із сумою індексації грошового забезпечення. Крім того, на думку ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №400/2432/24 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 28.07.2022 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 28.07.2022 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 має нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 вказує, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Також, скаржник акцентує увагу на тому, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настали лише у разі невиплати грошового забезпечення з вини роботодавця. Крім того, судом першої інстанції не враховано правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, а також Верховного Суду у справах №810/1543/17 тощо.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 24.04.2024. Натомість, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 уважає безпідставними.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 військову службу проходив у Сухопутних військах Збройних Сил України.

Наказом командира Сухопутних військах Збройних Сил України (по особовому складу) №326 від 28.07.2018 ОСОБА_1 звільнено з військової служби, а наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 31.08.2018 №198з 31.08.2018 виключено зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення.

У зв`язку з тим, що в період проходження військової служби Назару Зарубі не в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення останній звернувся до суду з позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №400/4760/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з застосуванням базового місяця січень 2016 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

У задоволенні вимоги про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.08.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року - відмовлено.

В решті вимог - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі №400/4760/20 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2021- без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11.08.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі №400/4760/20.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №400/4760/20 набрало законної сили.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №400/4760/20 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 28.07.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно в сумі 82080грн. 07коп.

З огляду на несвоєчасне проведення ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2 остаточного розрахунку, останній звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби всіх належних йому сум.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом даний спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте, слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому, норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята вказаної статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням даного публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, підстав для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України немає.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №470/4872/20, від 29.09.2022 у справі № 420/3978/22 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено апеляційним судами, повний розрахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 із позивачем проведено 28.07.2022.

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, розпочався 29.07.2022 (наступний день за днем повідомлення позивача про повний розрахунок), а сплив зазначений строк, відповідно, 29.07.2022 (з урахуванням того, що 28.07.2022 вихідний - неділя).

Натомість, даний адміністративний позов ОСОБА_1 до суду першої інстанції по пошті направлено лише 12.03.2024, тобто з пропуском, передбаченого приписами чинного процесуального законодавства, місячного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем законодавчо визначеного процесуального строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Як з`ясовано колегією суддів, в суді першої інстанції позивачем заявлялось клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даною позовною заявою.

Поновлюючи позивачу строк звернення до суду Миколаївським окружним адміністративним судом в ухвалі від 21.03.2024 не наведено жодних доводів, законодавчих приписів та висновків з урахуванням яких він прийняв таке процесуальне рішення.

Приймаючи ухвалу про поновлення ОСОБА_1 строку подання даного позову окружний адміністративний суд занадто формально підійшов до вирішення досліджуваного процесуального питання.

Також, колегія суддів відмічає, що звернення ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо нарахування та виплати спірного середнього заробітку і отримання за наслідком її розгляду листа від 26.02.2024 №9/2/332 не впливає на перебіг процесуального строку, адже у даному випадку строк звернення до суду у позивача розпочався з дня проведення роботодавцем із ним фактичного розрахунку.

Звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 24.01.2024 (майже через півтора роки) щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення та отримання за наслідками її розгляду відповіді, свідчить про намагання позивача вирішити спір не ініціюючи звернення до суду.

Означене, на думку апеляційного суду, не вказує на дату початку перебігу строку звернення до суду з даною позовною заявою, а свідчить про неналежне використання наданих процесуальних прав.

Не є юридично спроможними також доводи позивача відносно того, що він є учасником бойових дій, адже наявність у військовослужбовця такого статусу не свідчить про наявність поважність підстав, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду з позовом.

Судом апеляційної інстанції відхиляються також посилання ОСОБА_3 на те, що з початком повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України його було мобілізовано в першу хвилю, т.я. позивача 05.03.2022 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи наказами від 05.03.2022 №28, від 05.03.2022 №44)

Колегія суддів зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не є бойовими підрозділами, працівники яких забезпечують безпосередню участь у бойових діях або залучаються до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

З матеріалів справи убачається, що лише 17.05.2023 ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 (наказ від 17.05.2023 №89).

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду у період з дати повного розрахунку (28.07.2022) по зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 (17.05.2023), що становить більш ніж дев`ять місяців, колегія суддів уважає безпідставними доводи позивача стосовно проходження Назаром Зарубою військової служби.

При цьому, на наявність інших об`єктивно непереборних, істотних перешкод, які завадили позивачу своєчасно звернутися за захистом своїх порушених прав позивач не вказує, а колегією суддів не установлено.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Отже, законодавчі приписи стосовно відсутності строкових обмежень на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку у даному випадку не застосовуються.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

За наслідками дослідження наявних у матеріалах справи документів, у системному зв`язку із наведеними позивачем аргументами, колегією суддів установлено відсутність об`єктивних обставин непереборного характеру, які унеможливили або ж значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 права на звернення до суду у межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку.

Підстави для скасування рішення повністю із залишенням позовної заяви без розгляду містить стаття 319 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно із п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 КАС України, відповідно до частин 3, 4 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк, позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 240, 308, 311, 319, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №400/2432/24 скасувати.

Прийняти у справі №400/2432/24 нове рішення суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов