Справа № 160/3555/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/3555/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року

у справі №160/3555/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2023 року № 49 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №160/3555/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2023 року № 49 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, період роботи з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року, період догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, період підприємницької діяльності з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом зазначено, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивачки до страхового стажу. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Також зазначив про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періоду навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, оскільки цей період підтверджуються записами в трудовій книжці. Суд зауважив, що чинними нормами не передбачено зазначення у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи, а надані позивачкою докази підтверджують факт догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року. Крім того, у період з 01.07.2020 року по 21.11.2023 року позивачка як ФОП перебувала на спрощеній системі оподаткування першої групи платників єдиного податку. Оскільки в цей період законодавець звільнив від сплати єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки. Суд вважав, що наявні підстави для виходу за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, період роботи з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року, період догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, період підприємницької діяльності з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року. Також суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивачки про призначення пенсії за віком, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ в Хмельницькій області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивачки.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №160/3555/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2023 року № 49 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком є законним, оскільки період навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, період роботи з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року, період догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, період підприємницької діяльності з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року не підлягають зарахуванню до стажу позивачки з підстав викладених в оскаржуваному рішенні. Вважає, що суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати зазначені періоди до стажу роботи позивачки. Також зазначив, що суд втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивачки та прийняло рішення №9 від 17.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу. Даним рішенням не зараховано до страхового стажу позивачки наступні періоди:

- період навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, оскільки прізвище ОСОБА_2 , зазначене в дипломі від 03 березня 1983 року НОМЕР_1 , не відповідає паспортним даним заявниці ОСОБА_3 ;

- період догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта;

- період з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року, оскільки дата наказу на звільнення містить виправлення;

- період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру соціального страхування.

Для зарахування до страхового стажу:

- періоду навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року необхідно надати уточнюючу довідку про навчання за денною формою;

- періоду догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року необхідно надати копію паспорта дитини або зазначити в заяві інформацію, що підтверджує факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку;

- періоду з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством, на якому особа працювала, на підставі первинних документів на час виконання роботи;

- періоду з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року необхідно надати довідку про систему оподаткування з державної податкової служби України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до положень ст. 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності

Згідно ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що право на зарахування періодів роботи до стажу.

Колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в трудовій книжці позивачки серія НОМЕР_2 містяться такі записи, зокрема (мовою оригіналу):

Никопольская нефтебаза

№10: 02.06.1987 Принята по переводу на должность бухгалтера АЗС временно;

№11: 01.01.1988 Никопольская нефтебаза переименована в Никопольское предприятие по обеспечению нефтепродуктами;

№12: 06.01.1988 Переведена оператором АЗС ІІІ разряда временно;

№13: 06.05.1988 Переведена машинистом октановой установки IV разряда временно:

№14: 12.01.1990 Переведена на должность оператора IV разряда (постоянно);

№15: 08.07.1991 Переведена на должность бухгалтера ІІ категории;

№16: 19.11.1993 Уволена по переводу с Никопольского ПОНП.

Таким чином, період роботи позивачки з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року підтверджується записами в трудовій книжці та має бути зарахований до страхового стажу.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з посиланням на висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, неврахування наведеного стажу через те, що дата наказу на звільнення містить виправлення, є протиправними.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, оскільки в трудовій книжці міститься відповідний запис. Прізвище ОСОБА_2 , зазначене у дипломі позивача №8024566 від 21.04.1982 року, не відповідає паспортним даним позивача Пєнська через лінгвістичну помилку при перекладі прізвища на українську мову під час видачі диплома та паспорта ОСОБА_1 , за яку вона не може нести відповідальність.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що орган Пенсійного фонду протиправно не зарахував період догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта.

Так, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 у ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_5 . Однак, відповідно до оскаржуваного рішення, ГУ ПФУ в Хмельницькій області не зарахувало до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років.

Відповідно до п."ж" ч.3 ст.56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Доказів неправдивості або недостовірності відомостей, що зазначені у свідоцтві серії НОМЕР_3 , відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії та у відзиві на позовну заяву не наведено.

За змістом ст. 181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Суд правильно зауважив, що вказана норма не передбачає наявності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає протиправним неврахування до страхового стажу позивачки періоду з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року, через відсутність сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру соціального страхування з огляду на наступне.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 04.12.2020 №1072-ІХ пункт 14-5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" було доповнено підпунктом 14-5.1 такого змісту:

"14-5.1. Для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку та які не сплачували страхові внески за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року на підставі пункту 9-10.1 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", такі періоди включаються до страхового стажу та вважається, що страхові суми було сплачено у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного законодавством для кожного з таких періодів".

Вказаним Законом також у розділі VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" пункт 9-10 доповнено підпунктом 9-10.1 такого змісту:

"9-10.1. Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначені в абзаці першому цього підпункту періоди в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом".

Таким чином, законодавець звільнив від сплати єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку в період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року, зарахувавши вказані періоди до страхового стажу.

Доводів на спростування наведених висновків в апеляційній скарзі не наведено.

Стосовно виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог та зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 року по 22.02.1983 року, період роботи з 02.06.1987 року по 19.11.1993 року, період догляду за дитиною до трьох років з 09.02.1983 року по 08.02.1986 року, період підприємницької діяльності з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за чинного законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

З цих підстав, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, апеляційний суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивачки ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивачки наведених вище періодів у зарахуванні яких було безпідставно відмовлено пенсійним органом.

За встановлених обставин у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає можливим погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визначеного способу захисту порушеного права, оскільки у спірному випадку пенсійним органом протиправно незараховано до страхового стажу позивачки наведені вище періоди. Отже, оскільки дискреційними повноваженнями щодо визначення стажу роботи наділені пенсійні органи, а у спірному випадку такі повноваження відповідачем фактично не були реалізовані, то суд першої інстанції, визначивши неправомірність дій пенсійного органу під час вирішення питання щодо зарахування страхового стажу, обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії та зарахувати спірні періоди роботи позивачки, з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №160/3555/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко