Справа № 545/4361/23
Суддя: Стрюк Л. І.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/4361/23
Провадження № 2-а/545/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2024 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Синегуб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.11.2023 поліцейським УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом Марченко А.С. винесена постанова серії ЕАТ №8086690 про накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400грн. Згідно з постановою від 06.11.2023, о 09год 30хв у м. Полтава ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух». У обґрунтування позову посилався на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення , оскільки він не керував автомобілем, надав працівнику поліції документи на вимогу, оскільки наразі діє правовий режим воєнного стану, йому не надали можливості надати будь-які пояснення. Також вважає, що в матеріалах справи відсутній факт керування ним транспортним засобом, порушена процедура розгляду справи, факти, які викладені в постанові, не відповідають обставинам справи, а сама постанова винесена з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню.

Просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8086690 від 06.11.2023 про накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП.

У відзиві на позов представник відповідача - Департаменту патрульної поліції заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що підстава зупинки транспортного засобу під керуванням позивача була правомірна, оскільки мала місце в умовах воєнного стану в рамках здійснення поліцейського контролю, за результатами перевірки даної особи по базі даних МВС було встановлено, що ОСОБА_1 рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.03.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Отже, позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, тому йому було роз`яснено суть правопорушення, зачитано права та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 та накладено штраф в розмірі 20 400, копію постанови вручено позивачу, повідомлено про заборону подальшого руху. Під час розгляду клопотань чи заяв від позивача не надходило, на підтвердження чого надала відео з бодікамери поліцейського. Відтак, інспектором було законно оцінено наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та дотримано всіх передбачених чинним законодавством процедур розгляду справи, тому просила відмовити у позові у повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що до відзиву на позовну заяву долучені відеоматеріали з бодікамери поліцейського, якими підтверджуються викладені в позовній заяві відомості, зокрема, що відсутній факт керування ним транспортним засобом, оскільки з відео вбачається, як він з працівником поліції стоїть поруч з автомобілем та наголошує на тому, що не керував транспортним засобом, а був пасажиром, тоді як автомобілем керував товариш сина ОСОБА_2 , якого він попросив відвезти його у справах.

У додаткових пояснення вказував на те, що наданий представником відповідача відеозапис з відеокамери спостереження «Безпечне місце» невідомого походження, створений за допомогою технічного пристрою, який не передбачений інструкцією, не зазначений в постанові під час її винесення, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, запереченні на відзив та додаткових поясненнях, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник співвідповідача - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позов та звернути увагу на відео з камер вуличного спостереження «Безпечне місце», на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом позивачем.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Встановлено, що 06.11.2023 поліцейським УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом Марченко А.С. винесена постанова серії ЕАТ №8086690 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень (а.с.12).

Згідно з постановою ОСОБА_3 06.11.2023 року о 09год 30хв у м. Полтава керував транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, що позбавлена права керування транспортними засобам, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Крім того, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.03.2021 по справі №553/5082/22, провадження № 3/553/397/2023, яка набрала законної сили 28.03.2023, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.31-36) та відповідно до відповіді з ТСЦ МВС №5341 строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів ОСОБА_1 обчислюється з 28.03.2023 та закінчується 28.03.2024 (а.с.48).

Отже, ОСОБА_1 на момент винесення постанови (06.11.2023) був позбавлений права керування транспортним засобом у період з 28.03.2023 до 28.03.2024.

Відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» №340 від 08.05.1993 позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Якщо посвідчення водія, яке вилучено в особи, позбавленої права на керування транспортними засобами, на момент її звернення знищено або втрачено, такій особі видається нове посвідчення водія після складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Також відповідно до Наказу МВС № 515 від 07.12.2009 року, а саме п. 2.31 «Позбавлення осіб права керування транспортними засобами проводиться відповідно до чинного законодавства».

Після закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами посвідчення водія повертаються власникам або після складання іспитів із знань Правил дорожнього РУХУ та навичок керування транспортними засобами проводиться їх обмін. Особам, позбавленим права керування транспортними засобами за керування ними в стані сп`яніння, посвідчення водія може бути повернуто після обов`язкового проходження медичного огляду та складання іспитів із знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами. При цьому іспит із навичок керування транспортними засобами приймається на транспортному засобі тієї категорії, право на керування яким особу було позбавлено.

Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 повернуто посвідчення водія, суду не надано.

Отже, керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який не мав такого права, є неправомірним.

Суд відхиляє твердження позивача про відсутність в матеріалах справи доказів факту керування транспортним засобом .

З наданого відео «Безпечне місто», яке оглянуто в судовому засіданні (а.с.47) вбачається, що рухається автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 за кермом якого знаходиться чоловік, що схожий за зовнішніми характеристиками на позивача.

Суд не вбачає підстав для визнання недопустимим відеозапису з камер зовнішнього спостереження за безпекою дорожнього руху «Безпечне місто» з огляду на твердження позивача про невідоме джерело їх походження, оскільки доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність правопорушення.

Також суд бере до уваги і ту обставину, що, як вбачається з відеозапису з боді-камери, позивач при спілкуванні з патрульними під час складання постанови не оспорював факту керування ним транспортним засобом.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, виконано. На підставі зібраних та оцінених доказів, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що прийнята з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд не бере до уваги посилання позивача на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, у т.ч. частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення з порушенням ПДР на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Встановлено, що інспектором патрульної поліції при розгляді матеріалу та винесенні постанови не роз`яснено особі, щодо якої розглядалася справа, її права, що передбачені ст.268 КУпАП, у т.ч. і право на правову допомогу.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної бодікамери (а.с.26), на проміжку часу 9:39:50 позивачу роз`яснено права та порядок сплати штрафу, зачитано постанову. Отже, під час розгляду справи позивача ознайомлено із правами, передбаченими ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та останній відповідно до ст.268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись з усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Будь-яких обмежень у користуванні правами, передбаченими ст.268 КУпАП, під час розгляду справи не встановлено, що підтверджується матеріалами відеофіксації.

Отже, при розгляді справи поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.01.2019, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

У відповідності до ч.5ст.139КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАТ №8086690 від 06.11.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400 гривень відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк