Справа № 522/10140/24
Суддя: Ярема Х. С.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024

Справа № 522/10140/24

Провадження № 2-а/522/161/24

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої - судді Яреми Х.С.,

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

представника відповідача - Саркісян А.Р.

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )

до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.

ВСТАНОВИВ:

1.25.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

2.Позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 10 від 23.04.2024 про примусове видворення з України.

3.27.06.2024 відкрито провадження у справі.

4.28.08.2024 відповідач подав відзив на позов.

5. ОСОБА_1 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що фактично з вересня 2014 року він легально проживає на території Україні. Документом, що підтверджує його особу є паспорт громадянина Республіки Білорусь для виїзду закордон серії НОМЕР_1 терміном дії 20.04.2011 - 27.05.2023. Вирішив тут проживати, має родичів, знайомих. Після цього йому стало відомо, що він розшукується компетентними органами Республіки Білорусь з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 206 (грабіж), ч. 3, 4 ст. 209 (шахрайство у великих розмірах) КК Республіки Білорусь. Ці кримінальні справи він вважає сфабрикованими. Причиною цього вважає є участь в Антитерористичній операції на території України. ОСОБА_1 перебував в Україні на волонтерській посаді старшого інструктора бойової підготовки. З січня 2015 року почав виїжджати у зону АТО до станції Луганська та Донецького аеропорту, виїжджав у складі розвідгрупи як волонтер, у вересні 2015 року приймав участь в обміні військовополоненими у складі групи контррозвідки. У 2015-2016 роках припинив працювати волонтером. Зараз перебуває у цивільному шлюбі та має намір вступити до військової частини для служби за контрактом в Україні. Вважає, що підстав для видворення немає, оскільки йому загрожує смертна кара в Білорусії. Виїхати в будь-яку іншу країну він також не може, оскільки закінчився термін дії його паспорту. А через, що він перебуває у міжнародному розшуку є загроза у затримання та видання органам Республіки Білорусь. За час переслідування правоохоронними органами Республіки Білорусь, оголошувався в міжнародний розшук та з 15.11.2018 неодноразово перебував під екстрадиційним арештом. 15.10.2019 позивач звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте 04.11.2019 отримав відмову. Лише 17.08.2020 позивач був документований довідкою про звернення за захистом в Україні терміном дії до 17.11.2020, продовжено до 17.08.2021. У зв`язку із перебуванням під екстрадиційним арештом та введенням в Україні воєнного стану позивач не міг направити документи на продовження дії довідки про звернення за захистом в Україні. Проблема масових відмов ДМС України у прийнятті будь-яких документів від громадян Республіки Білорусь після 24.02.2022 є загальновідомою. Більш того, постановою КМУ від 28.02.22 року №165 зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану. 23.04.2024 позивач затриманий за порушення правил перебування іноземців на території України. Відносно нього було складено протокол, постановою накладено штраф та винесено рішення про примусове видворення з України. Рішення про примусове повернення вважає протиправним, оскільки він має право на продовження строку перебування на території України, вчинив усі необхідні дії щодо звернення до міграційної служби завчасно з метою продовження перебування на території України, однак отримав відмову у зв`язку з закриття реєстрів, належністю до країни-агресора та відсутність нормативного врегулювання проблеми на той час. Тому позивач не вважав себе таким, що після закінчення терміну перебування повинен залишити територію України. Тим більше, що рішення про примусове повернення у відношення позивача не приймалося, незважаючи на те, що позивач був ідентифікований органами влади. Крім того, йому не було забезпечено перекладача.

6.Позивач, його адвокат в судове засідання не з`явились. Клопотання адвоката про відкладення судового засідання, призначеного на 28.10.2024 о 10:00 год., з підстав її участі в слідчій дії, надійшло до суду лише о 11:47 год., доказів про участь адвоката в слідчій діях не надано. Суд вважає причини неявки неповажними.

7.ГУ ДМС України в Одеській області заперечує проти позову. Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 прибув на територію України у вересні 2014 року, легально. Наразі термін дії його паспорта закінчився. Оскільки ОСОБА_1 самостійно залишити територію України не може, міграційна служба відповідно до ст. 28 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняла рішення про примусове повернення до країни походження, тобто без надання строку на добровільне залишення. Станом на час прийняття рішення жодних законних підстав для знаходження на території України він не мав. Перекладача він не просив, підтвердив, що йому все зрозуміло. Певний час він мав довідку про звернення за захистом в Україні терміном дії з 17.08.2020 до 17.08.2021. Після цього не вчинив жодних дій для легалізації свого становища в Україні.

Судом встановлені такі обставини справи.

8.У вересні 2014 року громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) прибув на територію України через КПП «Нова Гута» на підставі паспорта громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_1 , терміном дії з 20.04.2011 по 27.05.2023.

9. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області, ДМС України про скасування повідомлення від 04.11.2019 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та рішення, на підставі якого прийнято повідомлення. Рішення суду від 02.09.2021 (справа № 640/17420/20) в позові відмовлено.

10. ОСОБА_1 документувався довідкою про звернення за захистом в Україні №011887 терміном дії з 17.08.2020 по 17.08.2021. Термін дії довідки не продовжений, довідка вилучена.

11.До Генеральної прокуратури України 10.12.2018 надійшов запит Генеральної прокуратури Республіки Білорусь про видачу ОСОБА_1 для притягнення до кримінальної відповідальності.

12.Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2018 (справа № 509/878/22) до ОСОБА_1 застосовано екстрадиційний арешт.

13.19.02.2022 в Одеській області затримано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , який згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу з 10.01.2018 розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Республіки Білорусь з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст.206 (грабіж, вчинений повторно, в особливо великих розмірах), ч. 3 ст.209 (шахрайство, вчинене у великих розмірах), ч. 4 ст.209 (шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах) КК Республіки Білорусь.

14.Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.02.2022 застосовано до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до його фактичної передачі компетентним органам Республіки Білорусь, але не більш ніж на строк 12 місяців, до 20.04.2022 (справа № 509/878/22).

15.23.04.2024 відносно ОСОБА_1 за проживання на території України без документів на право проживання в Україні було складено протокол про адміністративне правопорушення №011030 та постанову №011130 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В постанові зазначено, що «23.04.2024 о 18:30 год. в АДРЕСА_1 було виявленогромадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Обставини, що пом`якшують відповідальність відсутні. Обставини, що обтяжують відповідальність відсутні. Порушено ч. 1,3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч. 2 ст. 203 КУпАП.

16.На підставі протоколу №МОД 000252 про адміністративне затримання від 23.04.2024, ОСОБА_1 був затриманий для встановлення його особи. Протокол містить підписи ОСОБА_1 в графах «українською мовою володіє» та «перекладача не потребує». Також матеріали міграційної справи містять розписку ОСОБА_1 про те, що йому перекладач не потрібний.

17.23.04.2024 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №10 про примусове видворення з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

18.21.05.2024 прийнято рішення про заборону в`їзду ОСОБА_1 в Україну на 3 роки.

19.Рішенням суду від 26.06.2024 (справа № 522/6478/24), залишеним без змін, відмовлено в позові міграційної служби про затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та застосовано до ОСОБА_1 взяття на поруки ПП «ЛЄАН» з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 289 КАС України.

20.За даними міграційної служби (службова записка від 18.10.2024) на даний час ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем, особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, на обліку не перебуває, довідкою про звернення за захистом в Україні не звертався.

Висновки суду.

21.Предметом оскарження є рішення міграційної служби про примусове видворення іноземця з України, а його підставами - відсутність в діях іноземного громадянина порушень законодавства в частині перебування на території України нелегально, недотримання закону під час прийняття рішення.

22.Легальний строк перебування іноземця на території України за довідкою про звернення за захистом в Україні закінчився 17.08.2021 після чого. Позивач - іноземний громадян Республіки Білорусь стверджував, що після спливу строку дії довідки про звернення за захистом в Україні 17.08.2021 він не міг продовжити строк її дії через перебування під екстрадиційним арештом, а потім через зупинення роботи ДМС внаслідок запровадження воєнного стану, коли не розглядались будь-які питання щодо продовження строку перебування іноземців. Крім того, процедурі винесення рішення про примусове видворення іноземця з України обов`язково передує процедура винесення рішення про його примусове повернення, якщо таке рішення не виконане іноземцем в установлений строк. Під час винесення спірного рішення позивач не був забезпечений перекладачем. ОСОБА_1 звернувся за довідкою про тимчасовий захист, очікує відповіді. В Республіку Білорусь повернутись не може, оскільки там йому загрожує смертна кара, так як заочно його притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, яких він не вчиняв.

23.В свою чергу суб`єкт владних повноважень вважає, що після закінчення строку дії довідки про звернення за захистом 17.08.2021 позивач не вчинив жодних спроб для легалізації свого становища в Україні та продовження дії цієї довідки. Зокрема, навіть станом на сьогодні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні і не звертався. Наразі, позивач не має дійсного паспортного документа (закінчився термін дії), що унеможливлює застосування такого заходу, як примусове повернення до країни походження. Перекладача він не просив, підтвердив, що йому все зрозуміло.

24.Надаючи правову оцінку аргументам обох сторін суд виходить з наступного.

25.Згідно з статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

26.Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому видворенню поверненню з України за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови, якщо така особа затримана за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

27.Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

28.Як встановлено судом, на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не мав і немає й зараз документу, що посвідчує його особу та дає право на виїзд з України (паспортний документ громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон на ім`я позивача, серія та номер НОМЕР_1, виданий терміном дії з 20.04.2011 по 27.05.2023).

29.Отже, суд не погоджується з доводами позивача, що рішенню про примусове видворення мало передувати рішення про примусове повернення, оскільки він немає документів, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України і лише міграційна служба має повноваження для вчинення заходів, пов`язаних з процедурою примусового виїзду такого громадянина за межі України. Самостійно особа без паспорта покинути територію України не може.

30.Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150: строк перебування іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, а також осіб без громадянства обмежено строком дії візи; громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

31.Згідно з п. 5, 7 Порядку від 15.02.2012 №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

32.Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

33.Судом з`ясовано, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 прибув на територію України легально у вересні 2014 року.

34.З 17.08.2020 документувався довідкою про звернення за захистом в Україні №011887, термін дії закінчився 17.08.2021. Отже, кінцевий термін легального перебування закінчився з наступного дня.

35.Проте з 18.08.2021 по 23.04.2024 ОСОБА_1 не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища. В судовому засіданні пояснював, що звернувся до органу міграційної служби та очікує відповіді. Проте ці твердження не відповідають дійсності, оскільки за даними міграційної служби (службова записка від 18.10.2024) на даний час ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем, особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, на обліку не перебуває, довідкою про звернення за захистом в Україні не звертався.

36.Встановлені обставини суд оцінює як такі за яких позивач, не звертаючись до відповідача щодо продовження строків перебування в Україні, не мав обгрунтованих та легальних сподівань на те, що термін його законного перебування на території України буде продовжений.

37.Як вбачається, у основу вчинення адміністративного правопорушення та оскаржуваного рішення покладено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні (ч.2 ст. 203 КУпАП) та порушення законодавства про правовий статус іноземців (ч. 1,3 ст.3, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

38.Порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення виразилось в порушенні законодавства про правовий статус іноземців, тобто перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів.

39.Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

40.Проте, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з заявою не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

41.Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства/консульства своєї країни в Україні, до міжнародних організацій, у тому числі «Червоного Хреста» та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обгрунтувати таку потребу. Інформація про те, що ОСОБА_1 до посольства своєї країни в Україні, до міжнародних організацій, у тому числі «Червоного Хреста» звертався з відповідним запитом , чи повідомляв про свій намір виїхати за межі України та обґрунтував таку потребу відсутня.

42.Також ОСОБА_1 , починаючи з 18.08.2021 року по 23.04.2024, з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

43.ГУ ДМС в Одеській області встановило наявність факту порушення ОСОБА_1 законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України, а також небажання залишати територію України.

44.Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 011030 від 23.04.2024 містить пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину.

45.Докази про те, що в країні походження - Республіці Білорусь громадянин ОСОБА_1 піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки, чи йому загрожує смертна кара взагалі відсутні. А злочини за які його визнано винним у вчиненні злочинів не передбачають застосування смертної кари. Сам позивача це визнав, протилежного не довів.

46.В матеріалах справи також відсутні дані, які б підтверджували можливість застосування до ОСОБА_1 смертної кари, катування чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в країні походження та серйозна особиста загроза життю особи з причин недиференційованого насилля в умовах внутрішнього збройного конфлікту.

47.Зі слів позивача він працював на волонтерській посаді старшого інструктора бойової підготовки, в 2015 році почав виїжджати у зону АТО до станції Луганська та Донецького аеропорту, виїжджав у складі розвідгрупи у якості волонтера, у вересні 2015 року приймав участь у обміні військовополоненими у складі групи контррозвідки. Потім він перебував під екстрадиціним арештом.

48.Суд не бере до уваги ці пояснення. По-перше, вони абсолютно не підтверджені, по-друге, ці обставини ніяк не впливають на обов`язок іноземного громадянина перебувати на території України легально.

49.Таким чином, рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

50.Позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72, 74, 77, 90, 268-271, 288 КАС України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.11.2024.

Суддя Ярема Х.С.