Справа № 140/8959/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8959/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо переведення на пенсію по віку без підвищення розміру пенсії за віком на 25%; зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком із застосуванням підвищення розміру пенсії за віком на 25% відповідно до вимог частини третьої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 03.01.2024 звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів для призначення пенсії.

Однак, відповідачем при проведенні перерахунку пенсії не проведене підвищення розміру пенсії за віком на 25% відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу призначалася пенсія за вислугу років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач вважає такі дії відповідача протиправним і таким, що порушує її право на соціальний захист, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 02.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.15).

У відзиві на позовну заяву від 16.09.2024 (а.с.17-33) представник відповідача заперечує проти позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 05.12.2006.

Після призначення пенсії позивач продовжила працювати та відповідно сплачувати страхові внески до 31.05.2011, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 10 квітня 1979 року, та даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-5). На час припинення трудових відносин страховий стаж позивача склав 58 років 06 місяців 08 днів. Оскільки позивач народився 24.11.1959, вона досягла пенсійного віку, що визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, а саме 60 років 24.11.2019. На підставі особистої заяви, позивача 03.01.2024 переведено на пенсію за віком згідно Закону № 1058-IV.

До відповідача 12.06.2024 в порядку Закону України Про звернення громадян надійшла заява позивача щодо не встановлення при переведенні її пенсії підвищення на підставі частини 3 статті 29 Закону № 1058-IV. Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 05.07.2024, позивачу було надано відповідь на її звернення та повідомлено, що для підвищення пенсії на підставі частини 3 статті 29 Закону № 1058-IV при переведенні її на пенсію по віку згідно Закону №1058-IV відсутні підстави.

Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що частиною 3 статті 29 Закону № 1058-IV передбачено, що жінкам, які народилися у період по 31.12.1961, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія. Тобто, обов`язковою умовою встановлення даного підвищення розміру пенсії є не отримання раніше жодного виду пенсії. Однак, дія частини 3 статті 29 Закону № 1058-IV не поширюється на позивача, оскільки хоча вона народилась 24.11.1959, тобто до 31 грудня 1961 року, пенсію їй первинно призначено 05.12.2006.

Тобто, обов`язковою умовою встановлення даного підвищення розміру пенсії є не отримання раніше жодного виду пенсії. Однак, дія частини 3 статті 29 Закону № 1058-IV не поширюється на позивача, оскільки хоча вона народилась 24.11.1959, тобто до 31.12.1956, пенсію їй первинно призначено 05.12.2006.

Враховуючи наведене просив у задоволенні позову відмовити.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач, перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.01.2024. До того ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

12.06.2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила встановити їй підвищення до пенсії пенсію згідно ч.3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після переведення на пенсію по віку.

Листом від 05.07.2024 ГУ ПФУ у Волинській області було відмовлено у встановленні підвищення до пенсії пенсію згідно ч.3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а положення статті 29 вказаного закону мають місце при призначенні пенсії (а.с.3, 21).

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ч.1 ст.9 Закону № 1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 29 Закону № 1058-ІV передбачено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за

на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Згідно ч.3 ст.29 Закону № 1058-ІV жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

З аналізу даної правової норми слідує, що підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Слід зазначити, що подібні правовідносини неодноразово були предметом розгляду у Верховному Суді.

абз.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Зокрема, у постановах від 25.09.2018 р. у справі № 686/10709/17, від 11.12.2018 р. у справі № 752/13469/16-а та від 16.06.2022 р. у справі № 686/17753/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підвищення пенсії на підставі ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідна сукупність умов, а саме:

1) звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено ";

2) не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку;

3) наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абз.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У ході судового розгляду встановлено, що з 05.12.2006 позивачці була призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку вона отримувала до 02.01.2024 та з 03.01.2024 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на підставі заяви про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону №1058-IV, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/739/24 від 29.03.2024, яке набрало законної сили 01.05.2024 (а.с.34-36).

У зв`язку з тим, що позивач реалізувала право виходу на пенсію у 2006 році, оформивши пенсію за вислугу років, то її звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2024 році не може вважатися відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки у 2006 році їй призначено пенсію за вислугу років.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що неможливість застосування визначеного ч.3 ст.29 Закону № 1058-ІV коефіцієнта 2,5 % законодавець пов`язує з фактом призначення пенсії, а не її отримання.

Виходячи з системного аналізу положень ст. 29 Закону №1058-IV суд вважає, що позбавлення права на встановлення передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону №1058-IV підвищення пенсії можливе за умови отримання особою будь-якого із видів пенсійної виплати саме в період з 55 років до досягнення нею 60 річного віку.

Таким чином, оскільки позивачу пенсія вже призначалась та вона отримувала її у період з 55 до 64 років, права на отримання підвищення розміру пенсії, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, остання не набула.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відмова відповідача щодо підвищення пенсію за віком у розмірі 25%, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 є правомірною, з огляду на що підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію, включивши до розрахунку розміру пенсії зазначене підвищення, відсутні.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Суддя А.Я. Ксензюк