Справа № 620/8152/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року Чернігів Справа № 620/8152/24

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представника позивача Антонової О.В.,

представника відповідача Піддубка Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить наступне.

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо направлення ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, починаючи з 26.12.2023.

2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 25.03.2024 на військовий облік.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 утриматися від вчинення дій щодо призову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

Позивач зазначає, що він 27.06.1990 виключений з військового обліку за станом здоров`я, про що у його військовому квитку наявний запис, що 27.06.1990 лікарською комісією при Чернігівському міському військоматі ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. І ст. 30-б розпорядку хвороб, визначеного наказом МО СРСР від 09.09.1987 № 260 (п. 29 військового квитка). Також, у військовому квитку позивача, у п. 30 зазначено: «переогляду не підлягає».

Позивач вважає, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.09.1987 № 260 «Про введення в дію Положення про медичний огляд у Збройних Силах СРСР (на мирний і військовий час)» та Додаток № 1 до нього досі залишаються чинними (Положення про медичний огляд у Збройних Силах СРСР (на мирний і військовий час) зі змінами внесеними наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.09.1991 № 436).

На думку Позивача, з урахуванням того, що поняття «виключений з військового обліку» означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного, на таку особу не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема, особа, виключена з військового обліку, не може бути призвана на військову службу під час мобілізації, на особливий, і після виключення з військового обліку не зобов`язана оновлювати військово-облікові дані, проходити військово-лікарську і відповідно такій особі не може бути вручено повістку. Це поняття є постійним і особа, виключена з військового обліку, повторному взяттю на облік не підлягає.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

26.12.2023 Позивач з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Виклик за списком відбувався через роботодавця Позивача Чернігівського обласного Палацу дітей та юнацтва.

Для визначення ступеня придатності до військової служби Позивач направлений ІНФОРМАЦІЯ_6 до КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» ЧМР на проходження військово-лікарської комісії.

У зв`язку із необхідністю додаткових обстежень та лікування Позивача, ВЛК продовжувалася 17.01.2024, 18.03.2024, 14.05.2024, 15.07.2024.

25.03.2024 ОСОБА_1 взято на військовий облік (поновлено) в ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що у військовому квитку Позивача наявна відповідна відмітка.

26.03.2024 Позивач подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

08.04.2024 Заява Позивача про відстрочку розглянута комісією з розгляду питань надання відстрочок при ІНФОРМАЦІЯ_8 та ухвалено рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із його навчанням у Комунальному навчальному закладі «Чернігівський обласний навчально-виробничий центр» Чернігівської обласної ради.

Не погодившись з цим, Позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє на теперішній час.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992р. захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Посилання Позивача на його виключення з військового обліку 27.06.1990 за станом здоров`я, на підставі наказу Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260 «Про введення в дію Положення про медичний огляд у Збройних Силах СРСР (на мирний і військовий час)», не можуть бути враховані при розгляді даної справи з наступних підстав.

Наведений вище наказ Міноборони СРСР не застосовується до Збройних Сил України, починаючи з 04.01.1994, коли набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 04.01.1994 № 2 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», відповідно до п. 2 якого: «З моменту введення в дію Положення, зазначеного у пункті 1 цього наказу, вважати накази Міністра оборони колишнього СРСР 1976 року N 187, 1979 року N 220, 1987 року N 210, N 260, 1989 року N 116, N 317, 1991 року N 436 такими, що не застосовуються у Збройних Силах України, а наказ Міністра оборони України 1992 року N 116 - таким, що втратив чинність».

Враховуючи наведене, починаючи із січня 1994 року, наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260 не застосовується у Збройних Силах України, тому висновок Позивача, що вказаний наказ досі залишаться чинним, не підтверджується фактичними обставинами справи.

Крім того, в Україні наразі діє наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 N 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

При цьому, з метою виконання принципу належного урядування та уникнення юридичних колізій, не допускається одночасна дія двох нормативно-правових актів з одного питання. Враховуючи вищевикладене, застосуванню підлягає лише чинний нормативно-правовий акт, прийнятий в незалежній Україні, який є новішим правовим актом, а не наказ Міноборони СРСР.

Так, Конституційний Суд України в Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4/зп у справі № 18/183-97 за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набрання чинності Конституцією України) визначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який був чинним раніше.

Як вказав Верховний Суд в постанові від 23.10.2024 у справі № 460/42639/22, з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону в часі) у разі колізії нормативних актів одного рівня юридичної ієрархії (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування попереднього акта (його приписів) прямо зазначено в новому нормативному акті, так і у разі, коли таких застережень немає.

Враховуючи наведене, посилання Позивача на наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260, як на діючий нормативно-правовий акт, та як на підставу для підтвердження статусу «виключеного з військового обліку» та «невійськовозобов`язаного», є помилковими.

Отже, Позивач не вважається виключеним з військового обліку та повинен перебувати на військовому обліку ще з 04.01.1994 року.

Крім того, Позивач 26.03.2024 добровільно та самостійно подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яку йому задовольнили.

При цьому за вимогами ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, відстрочка надається лише військовозобов`язаним.

Отже, подаючи заяву на відстрочку, Позивач вважав себе саме військовозобов`язаним, а не таким, що виключений з військового обліку, адже виключені з військового обліку не потребують відстрочки.

Враховуючи наведене, добровільне та самостійне подання Позивачем заяви на відстрочку підтверджує його статус, як військовозобов`язаного, що унеможливлює наявність одночасно статусу «виключеного з військового обліку».

Щодо направлення Позивача на ВЛК, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що його незаконно направили на ВЛК, але фактичні обставини справи спростовують такі висновки, адже ВЛК неодноразово переносилася і Позивач кожного разу добровільно відвідував медичний заклад та проходив всі ці ВЛК, бажаючи отримати статус «непридатного до військової служби», який в результаті Позивач і отримав.

Враховуючи викладене, Позивач кілька разів добровільно проходив ВЛК без будь-якого примусу зі сторони Відповідача.

Крім того, направлення ОСОБА_1 для проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби це дія, що мала разовий характер та вичерпала себе фактом свого виконання.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2021 року у справі №9901/286/19).

При цьому застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, однак оскільки направлення на ВЛК вичерпало свою дію та втратило юридичне значення, то визнання таких дій протиправними не призведе до скасування висновку ВЛК щодо Позивача (якого визнали непридатним до військової служби, як Позивач і хотів), а отже такі позовні вимоги не можна вважати належним та ефективним способом захисту права Позивача з огляду на те, що їх задоволення не призведе до відновлення прав Позивача.

Щодо зобов`язання Відповідача утриматися від вчинення дій щодо призову Позивача на військову службу під час мобілізації, суд зазначає наступне.

Як убачається, з досліджених судом доказів, відповідач не здійснював дій, направлених на мобілізацію Відповідача.

Спочатку Позивач проходив ВЛК з не одноразовими дообстеженнями.

В подальшому, Позивач отримав відстрочку.

У вересні 2024 року ВЛК визнала Позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що унеможливлює мобілізацію Позивача.

Відтак позовні вимоги щодо зобов`язання Відповідача утриматися від вчинення дій щодо призову Позивача на військову службу під час мобілізації не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ