Справа № 460/13932/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/13932/23 пров. № А/857/22994/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 460/13932/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Гудима Н.С.,

час ухвалення рішення 19 серпня 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 19 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Головне управління ДПС у Рівненській області (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) стягнення податкового боргу у розмірі 4505,52 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін. Твердить, що дані Державного реєстру фізичних осіб відповідача на час формування податкової вимоги № 5186-53 від 29.10.2019 містили адресу реєстрації: с. Ясиничі, Рівненський район. Оскільки вищевказану податкову вимогу надіслано відповідачу за його податковою адресою, як це передбачено пунктом 42.2 статті 42 Кодексу, судом помилково зроблено висновок про те, що відповідач не є повідомленим про наявність податкового зобов`язання в установленому Кодексом порядку.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з обліковими картками податкового органу у ОСОБА_1 наявна податкова заборгованість на загальну суму 4505,52 грн., а саме:

з земельного податку з фізичних осіб в сумі 2432,08 грн, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №-1716 від 29.06.2019, № від 22.05.2019;

з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 2073,44 грн, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №0-1703 від 13.04.2018, №0-1712 від 01.04.2019.

Судом також встановлено, що 29.10.2019 податковим органом сформовано податкову вимогу форми "Ф" №5186-53 на загальну суму 4505,52 грн.

У всіх вказаних податкових повідомленнях-рішеннях зазначена адреса платника податків "с.Ясининичі, Рівненський район". Водночас, податкові повідомлення-рішення №03-1712 від 01.04.2019, №0-1703 від 13.04.2018 направлені відповідачу в червні 2019 року за адресою " АДРЕСА_1 ", однак не вручені останній, поштові конверти повернулися на адресу податкового органу з відміткою "за закінчення терміну зберігання".

Як свідчить зміст податкових повідомлень-рішень № від 22.05.2019, №-1716 від 29.06.2019, вони вручені відповідачу особисто.

Водночас, податкова вимога №5186-53 від 29.10.2019 надіслана відповідачу за адресою "с.Ясининичі, Рівненський район" та не вручена останній, на адресу податкового органу повернуся поштовий конверт з відміткою "не проживає".

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом.

За змістом пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 124.1 статті 124 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених згаданим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкова вимога №5186-53 від 29.10.2019, направлена ГУ ДПС у Рівненській області, не була отримана відповідачкою. Апелянт не погоджується з таким висновком зазначаючи, що дані Державного реєстру фізичних осіб відповідача на час формування податкової вимоги № 5186-53 від 29.10.2019 містили адресу реєстрації: с. Ясиничі, Рівненський район, а обов`язок щодо повідомлення податкового органу про зміну даних, в тому числі адресу місця реєстрації (податкову адресу) лежить саме на відповідачці.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 Податкового кодексу України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення вноситься інформація про місце проживання.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).

Зазначена норма кореспондується і з абзацом третім пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (за зареєстрованим місцем проживання) вважається врученим у тому числі і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 у справі N 826/17798/18, від 23.09.2021 у справі N 640/8096/19, від 22.05.2024 у справі N 640/14787/21.

Також слід зазначити, що Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі N 810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з відповіддю з Єдиного демографічного реєстру №300463 від 01.11.2023, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , починаючи з 05.06.2019 є " АДРЕСА_1 " (а.с.30).

Натомість податкова вимога №5186-53 від 29.10.2019 про сплату боргу в сумі 4505,52 грн направлена позивачем відповідачу на адресу: с.Ясининичі, Рівненський район, яка не є ні зареєстрованою адресою (податковою адресою), ні останнім відомим позивачу місцем проживання/перебування відповідача.

Колегія суддів зазначає, що на підставу наявності інформації про місце реєстрації відповідачки в період з 11.11.1996 по 26.04.2022 позивач посилається на службову записку начальника управління податкових сервісів ГУ ДПС в Рівненській області №660/17-00-12-01-06 від 30.11.2023 року. Зазначається, що з 26.04.2022 місце проживання відповідачки змінилося на АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що така службова записка не є безпосередніми відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Позивачем не долучено принаймні заяви відповідачки з проханням зміни даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення.

Відтак судовим розглядом не видається за можливе безпосередньо перевірити зазначену в службовій записці інформацію.

Ба більше, ще в червні 2019 року позивач направляв відповідачу податкові повідомлення-рішення саме за новою адресою останньої: АДРЕСА_1 . (а.с.39, 40 зворот).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.ч.1, 2 ст.90 КАС України).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано документального підтвердження вручення відповідачу за його податковою адресою податкової вимоги, відтак платник податків, не є повідомленою про наявність податкового зобов`язання в установленому ПК України порядку.

За встановлених обставин справи в їх сукупності, у суду відсутні правові підстави вважати податкову вимогу №5186-53 від 29.10.2019 про сплату боргу в сумі 4505,52 грн належним чином врученою відповідачу у розумінні п.58.3 ст.58 ПК України, а визначені нею грошові зобов`язання, узгодженими у спосіб, встановлений ПК України, що, як наслідок, не дає права контролюючому органу на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з їх несплатою.

Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2024 у справі №200/1185/21-а.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 460/13932/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року.