Справа № 440/7381/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р. Справа № 440/7381/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, Полтава по справі № 440/7381/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 1 міста Полтава Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо не належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2024р., поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-17321635 з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 19.08.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/471/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/85/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1377/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/558/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1106/20), постанови Верховного суду від 22.06.2023р. справа № 552/5408/22 (провадження № 51- 1585км23), ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 23.05.2024 справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/811/24);

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції № 1 міста Полтава Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам викладеним у заяві ОСОБА_1 від 27.05.2024р. поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-17321635 з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 19.08.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/471/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/85/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1377/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/558/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1106/20), постанови Верховного суду від 22.06.2023р. справа № 552/5408/22 (провадження № 51-1585км23), ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11- кп/814/1153/24), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 23.05.2024 справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/811/24);

- зобов`язати відділення поліції № 1 міста Полтава Головного управління Національної поліції в Полтавській області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 реєстраційний № ФИ-17321635 від 27.05.2024р., вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та наданих доказів у додатках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 27.05.2024 подала через Урядовий контактний центр на ім`я начальника ВП №1 м. Полтави ГУНП в Полтавській області заяву, реєстраційний номер ФИ-17321635, в якій вимагала ініціювати проведення службової перевірки по факту незаконного закриття КП №0001086 від 03.05.2019 з притягненням дізнавача ОСОБА_2 до відповідальності та окремого притягнення до відповідальності її керівника за відсутність відомчого контролю, адже порушення прав ініціатора звернення мають систематичний характер, а також вимагала провести службові перевірки по вказаним у звернені фактам окремо з урахуванням доказів у додатках та притягнути винних працівників поліції до відповідальності. Але викладені факти у зверненні позивача від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, безпосередньо Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області взагалі проігноровані та залишились поза увагою, про що свідчить незаконна та протиправна, на думку позивача, відповідь від 04.06.2024 за вих. №3627/115/102/01-2024, яка суперечить п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», за змістом якого при встановленні неналежного поводження поліцейським, керівник органу, протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що прийняте рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024р. є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, адже постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції не було взято до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ряд інших обставин, які мають суттєве значення для ОСОБА_1 , як Апелянта та суб`єкта звернення при встановленні істини та з`ясування всіх обставин справи викладених у самому позові з посиланням на ст. 55 Конституції України, норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сталу практику Європейського суду з прав людини.

Апелянт наголосила, що в наслідок системної протиправної бездіяльності дізнавачів ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, допущено порушення розумних строків досудового розслідування та тривале досудове розслідування кримінального провадження № 0001086 з урахуванням, вимог ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016, що підтверджено доказами у додатках.

Апелянт вимагала провести службові перевірки по вказаним фактам оремо з урахуванням доказів у додатках до Заяви та притягнути винних працівників поліції до відповідальності з наданням копій матеріалів перевірок Позивачу, лише на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Справу Апелянт вимагала поставити на особистий контроль.

Але викладені факти у зверненні Апелянта від 27.05.2024р. реєстраційний номер ФИ-17321635, відділенням поліції № 1 міста Полтава Головного управління Національної поліції в Полтавській області - взагалі проігноровані та залишились поза увагою про що свідчить незаконна та протиправна відповідь від 04.06.2024 за вих. № 3627/115/102/01-2024. Вказаною відповіддю Апелянту рекомендовано звернутись до суду, керуючись вимогами Закону України «Про звернення громадян».

Але зазначених вище обставин судом першої інстанції взято до уваги не було, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - Відсутність будь-якого ефективного захисту в національному праві.

ОСОБА_1 зауважила, що незаконна та протиправна відповідь Відділення поліції № 1 міста Полтава Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 04.06.2024 за вих. № 3627/115/102/01-2024, прямо суперечить навіть п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» при встановленні неналежного поводження поліцейським, керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності, але вказана вимога Закону проігнорована, що підтверджено незаконною відповіддю (у додатках).

Зазначених вище обставин судом першої інстанції взято до уваги не було, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - Відсутність будь-якого ефективного захисту в національному праві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що ГУНП в Полтавській області дотримано вимоги щодо розгляду звернення, визначені ст.ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян». Надана відповідь на звернення є повною та об`єктивною. Під час розгляду звернення ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженні проводиться планово, планомірно, своєчасно. Враховуючи складність обставин вчинення даного кримінального правопорушення, порушень норм ст. 28 КПК України щодо забезпечення належного проведення досудового розслідування у розумні строки, не виявлено. В ході проведеної перевірки, факти, викладені у заяві позивача, не підтвердилися. З дізнавачем СД ОСОБА_2. була проведена бесіда профілактичного характеру щодо проведення всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи. Рішення про направлення до суду обвинувальним актом кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України не приймалось. Вищевказаний лист своєчасно було надіслано ОСОБА_1 та отримано позивачем, про що зазначено останньою в позовній заяві.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27.05.2024 ОСОБА_1 надіслала через Урядовий контактний центр заяву, реєстраційний номер ФИ-17321635, адресовану начальникові Відділення поліції №1 міста Полтави ГУНП в Полтавській області, в якій повідомила наступне: "Керуючись ст. 40 Конституції України направляю Вам листа та повідомляю, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.05.2024 справа № 552/2541/19 скасовано постанову про закриття КП № 0001086 від 03.05.2019.

Судом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження не є належним чином обґрунтованою, а містить лише міркування дізнавача.

Так, допит особи, на яку вказувала потерпіла проведено поверхнево, отримані пояснення є суперечливими, належна оцінка яких не надана. В постанові про закриття дізнавач вийшла за межі досудового розслідування, зазначаючи, зокрема, про порушення потерпілою ОСОБА_1 ПДР України та встановлюючи необережну форму вини в діях особи виходячи з його пояснень.

Наголошую, що ОСОБА_2 не являється фахівцем з ПДР України, відповідних фахових знань не має, а відтак вказане свідчить про перевищення вказаним працівником поліції, наданих повноважень та підтверджує намагання поліції укрити Злочин скоєний відносно мене, спотворюючи факти та обставини, щодо завдання мені тілесних ушкоджень, здійснення нападу та лунання погроз фізичною розправою зі сторони нападника.

У зв`язку з викладеним вимагаю ініціювати проведення службової перевірки по факту незаконного закриття КП № 0001086 від 03.05.2019 з притягненням дізнавача ОСОБА_2 до відповідальності та окремо притягнути до відповідальності її керівника за відсутність відомчого контролю, адже порушення моїх прав, мають системний характер.

Наголошую, що внаслідок системної протиправної бездіяльності дізнавачів ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області допущено порушення розумних строків досудового розслідування та тривале досудове розслідування кримінального провадження № 0001086 з урахуванням, вимог ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016, що підтверджено доказами у додатках.

Вимагаю провести службові перевірки по вказаним фактам оремо з урахуванням доказів у додатках та притягнути винних працівників поліції до відповідальності з наданням мені копій матеріалів перевірок, лише на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2. Справу поставити на особистий контроль".

Зазначена заява ОСОБА_1 зареєстрована у ГУНП в Полтавській області 29.05.2024.

Звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, розглянуто Відділом поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, за наслідками чого складено довідку від 04.06.2024, затверджену т.в.о. начальника відділу поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області І. Білера 04.06.2024, в якій зазначено, що виходячи зі змісту повідомлення гр. ОСОБА_1 і матеріалів службової перевірки факт неналежного проведення досудового розслідування дізнавачем СД ОСОБА_2. по кримінальному провадженні №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України не підтверджено.

Листом від 04.06.2024 №3627/115/102/01-2024, за підписом т.в.о. начальника відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області І. Білера , за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, щодо неналежного проведення досудового розслідування дізнавачем СД ВП №1 ОСОБА_2 по кримінальному провадженні №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України, ініціатора звернення проінформовано, що проведено перевірку, за результатами якої було встановлено, що проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню здійснюється планово, планомірно, своєчасно. Враховуючи складність обставин вчинення даного кримінального правопорушення, порушень норм ст. 28 КПК України щодо забезпечення належного проведення досудового розслідування у розумні строки, не виявлено. В ході проведеної перевірки факти, викладені у зверненні не підтвердилися. З дізнавачем СД ОСОБА_2. була проведена бесіда профілактичного характеру щодо проведення всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи. Рішення про направлення до суду з обвинувальним актом кримінального провадження №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України не приймалось. Прийняте рішення ініціатор звернення може оскаржити у порядку, визначеному ст. 17 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, та щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що у спірному випадку проведено перевірку звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, надано відповідь від 04.06.2024 по суті порушеного питання у строк, встановлений Законом №393/96, тобто не порушено права позивача на звернення до органу державної влади, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, та не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у заяві ОСОБА_1 , а відтак і для задоволення відповідних позовних вимог. З огляду на викладене, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно із положеннями частин першої, шостої та сьомої статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із статтею 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З аналізу положень Закону №393/96 випливає, що в разі надходження до органу звернення такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №815/1178/17, від 30 листопада 2020 року у справі №280/4698/19.

Предметом спору у цій справі є бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635.

Як встановлено судом, у заяві від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, адресованій начальникові ВП №1 міста Полтави ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 порушила питання про проведення службових перевірок по факту незаконного закриття КП № 0001086 від 03.05.2019 з притягненням дізнавача ОСОБА_2 , її керівника та усіх винних працівників поліції до відповідальності.

При цьому, наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, розглянуто Відділом поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, за наслідками чого складено довідку від 04.06.2024, затверджену т.в.о. начальника відділу поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області І. Білера 04.06.2024, в якій зазначено, що виходячи зі змісту повідомлення гр. ОСОБА_1 і матеріалів службової перевірки факт неналежного проведення досудового розслідування дізнавачем СД ОСОБА_2. по кримінальному провадженні №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України не підтверджено.

Листом від 04.06.2024 №3627/115/102/01-2024, за підписом т.в.о. начальника відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області І. Білера , за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, щодо неналежного проведення досудового розслідування дізнавачем СД ВП №1 ОСОБА_2 по кримінальному провадженні №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України, ініціатора звернення проінформовано, що проведено перевірку, за результатами якої було встановлено, що проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню здійснюється планово, планомірно, своєчасно. Враховуючи складність обставин вчинення даного кримінального правопорушення, порушень норм ст. 28 КПК України щодо забезпечення належного проведення досудового розслідування у розумні строки, не виявлено. В ході проведеної перевірки факти, викладені у зверненні не підтвердилися. З дізнавачем СД ОСОБА_2. була проведена бесіда профілактичного характеру щодо проведення всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи. Рішення про направлення до суду з обвинувальним актом кримінального провадження №0001086 від 03.05.2019 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України не приймалось. Прийняте рішення ініціатор звернення може оскаржити у порядку, визначеному ст. 17 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

З урахування викладеного, колегія суддів зазначає, що у спірному випадку звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, розглянуто і вирішено у термін не більше одного місяця від дня його надходження, надано відповідь від 04.06.2024 по суті звернення за підписом т.в.о. начальника відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області І. Білера , що відповідає вимогам статей 15, 20 Закону № 393/96.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, незгода позивача із змістом відповіді не є підставою для визнання неналежним розгляду такого звернення.

Суд також бере до уваги, що згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Разом з тим, перевіркою звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, не встановлено підстав для притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, про що поінформовано заявника за наслідками розгляду звернення по суті.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що під час розгляду її звернення відповідачем порушено п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», з огляду на наступне.

Так, частиною четвертою статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII визначено, що поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних кримінальних правопорушень, вчинених поліцейськими.

Враховуючи те, що фактів катування або інших видів неналежного поводження (жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання) поліцейськими позивач у зверненні від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, не наводила, керівник структурного підрозділу ГУ НП в Полтавській області не мав відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» обов`язку ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

Судова колегія зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17.

Враховуючи те, що у спірному випадку проведено перевірку звернення ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, надано відповідь від 04.06.2024 по суті порушеного питання у строк, встановлений Законом №393/96, тобто не порушено права позивача на звернення до органу державної влади, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, та не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у заяві ОСОБА_1 , а відтак і для задоволення відповідних позовних вимог.

З огляду на викладене, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2024, реєстраційний номер ФИ-17321635, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом.

Таким чином, позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року по справі № 440/7381/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 по справі № 440/7381/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко