Справа № 140/11335/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/11335/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відкликання позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-05 щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі начальнику відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області на 2024 рік (з 25.01.2024) та скасувати наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-05 відносно начальника відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_2 » від 11.05.2023 № 79/02-05 з 25.01.2024.

Ухвалою судді від 14.10.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (із зазначенням способу їх усунення) десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

26.07.2024 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху до якої додано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску звернення до суду, вказує, що являється одинокою матір`ю, яка виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі батька. Робочий час ОСОБА_2 встановлений в Луцькому міськрайонному суді Волинської області з 09:00 год. по 18:00 год. В позаробочий час, ОСОБА_2 займається вихованням сина ОСОБА_3 , а саме допомагає сину щодня готувати шкільні домашні завдання, самостійно займається домашнім побутом. Також після шкільних занять син позивачки тренується у Волинському обласному осередку Федерації тхеквандо оскільки є спортсменом з тхеквандо.

Крім того вказує, що в період місяців лютого травня 2024р., змушена була брати відпустки, оскільки позаробочого часу для виховання сина та допомоги йому з навчанням їй не вистачало. Колишній чоловік позивачки участі у вихованні сина взагалі не бере, аліментів на утримання сина добровільно не сплачує.

Суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 КАС України).

З матеріалів справи слідує, що позивач оскаржує наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-05 щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі начальнику відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області та просить зобов`язати здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_2 » від 11.05.2023 №79/02-05 з 25.01.2024. Проте позовна заява подана до суду черес систему Електронний суд 09.10.2024, що свідчить про пропуск позивачем встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, слід зазначити, що вказаний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання вчиняти дії з метою їх відновлення не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачем як у заяві про поновлення пропущеного строку так і в позовній заяві не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду та не додано доказів поважності таких причин.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Водночас, в ухвалі Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №127/2897/13-ц, суд дійшов висновку, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

В постанові від 26.10.2023 у справі №500/4332/22 Верховний Суд зазначив, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Обставини, наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку (велика завантаженість на роботі та самостійне виховання сина) не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Вказані обставини є тимчасовими перешкодами для звернення до суду, однак не мають постійного характеру, а тому в інший час позивач не була позбавлена можливості вчасного звернення до суду з даним позовом. Також завантаженість на роботі не може бути об`єктивною перешкодою для звернення до суду з даним позовом у позаробочий час.

Таким чином, позивач пропустила строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та не навела поважних причин його пропуску.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

У рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Разом з тим, суд також зважає на позицію Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях по справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду не є поважними, інших підстав, підтверджених доказами, для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя А.Я. Ксензюк