Справа № 243/8028/24
Суддя: Соловйова О. О.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 243/8028/24
Провадження № 2-а/243/88/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2024 представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до Постанови № 271 від 18.06.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. через те, що 19.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено ОСОБА_2 про те, що 22.04.2024 о 10-00 год. останній зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 22.04.2024 ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, а був доставлений органами національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 15.06.2024 року, чим порушив вимоги п.1 ст. 22 та п .2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду». Також зазначив, що в редакції КУпАП станом на 22.04.2024 (на момент вчинення вказаного правопорушення) стаття 210-1 КУпАП не мала частини третьої.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП України, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Враховуючи вказане, ОСОБА_2 не мав можливості вчинити правопорушення 22.04.2024, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки КУпАП станом на 22.04.2024 не містила такої норми.

У зв`язку з чим просить суд скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 271 від 18.06.2024 та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач та представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, представником позивача надано суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача.

14 жовтня 2024 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що діяв у межах визначеного законодавства України.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

15 червня 2024 року солдатом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол № 271 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_2 , про те, що 19.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_2 як військовозобов`язаному про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час 22.04.2024 о 10 годині 00 хвилин. Однак, 22.04.2024 ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, а 15.06.2024 року був доставлений органами національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги п.1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

18 червня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 271 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 19.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_2 про те, що 22.04.2024 о 10 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_2 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 22.04.2024 ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, а 15.06.2024 року був доставлений органами національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги п.1 ст. 22 та п .2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Крім того, як вбачається із оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 271 від 18.06.2024, вона була винесена за відсутності позивача, на що вказує відсутність його підпису в графі про її вручення 18 червня 2024 року, та відсутність запису про те, що він відмовився від її отримання і підписання. До того ж, в оскаржуваній постанові не міститься відмітки і про те, що вона була направлена позивачу поштою.

Також позивачем долучено до позовної заяви копію заяви керівника-начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 , за змістом якої останній звернувся до Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про примусове виконання постанов № 271 від 18.06.2024.

Крім того, позивачем були долучені постанови державного виконавця. За змістом яких вбачається, що 30.09.2024 старшим державним виконавцем Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Куриловою О.Д. було відкрито виконавче провадження № 76161386 щодо примусового виконання постанови № 271 від 18.06.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 про притягнення громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. На підставі ч. 2 статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу. Також, 30.09.2024 старшим державним виконавцем Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Куриловою О.Д. у виконавчому провадженні № 76161386 винесено постанову про арешт коштів боржника, за змістом якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .

Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

За положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, саме на орган (посадову особу), яка має повноваження накладати стягнення за адміністративні правопорушення покладається обов`язок з всебічного і повного з`ясування обставин щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 18 червня 2024 року № 271 слідує, що 19.04.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_2 про те, що 22.04.2024 о 10 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_2 повинен прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час. Однак 22.04.2024 ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, а 15.06.2024 року був доставлений органами національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги п.1 ст. 22 та п .2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду. У зв`язку з чим, керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень.

Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 22 квітня 2024 року о 10 годині 00 хвилин за повідомленням військовослужбовця ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19 квітня 2024 року.

Однак, на момент інкримінованого позивачу правопорушення, а саме: станом на 22 квітня 2024 року діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14 жовтня 2023 року, яка взагалі не містила в собі положення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, набрала чинності лише 19 травня 2024 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП неможлива. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, враховуючи викладене з урахуванням того, що на момент вчинення інкримінованого позивачу правопорушення норми, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не існувало, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови № 271 від 18.06.2024 та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Питання щодо визначення належного відповідача у спорах, передбачених ст. 286 КАС України досліджувалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 398/1310/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 401/3635/16-а, від 02 вересня 2020 року у справі № 162/445/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 300/1006/16-а.

Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої використання формулювань «від імені … органу ….», «розгляд яких віднесено до відання органів» вказує на те, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені якого здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 806/2143/18 викладено правову позицію, згідно з якою обов`язковою ознакою дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Варто зазначити, що згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним відповідачем у справі є саме ІНФОРМАЦІЯ_8 , який виніс оскаржувану постанову.

На підставі наведеного ІНФОРМАЦІЯ_5 не є належним відповідачем у справі, оскільки фактично він не розглядав справу та не виносив оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, скасовуючи оскаржувану постанову суд задовольняє позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 залишає без задоволення, оскільки останній є неналежним відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_2 у своєму позові просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, які складаються з витрат на судовий збір в сумі 605,60 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Згідно ч. 1, 2, 4-7 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

До адміністративного позову на підтвердження понесених судових витрат позивачем додано: Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1053071; договір про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2024, акт виконаних робіт від 01 жовтня 2024, згідно якого ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 4867, виданого 09 серпня 2017 року Радою адвокатів Донецької області, в подальшому іменується «Адвокат», з іншої сторони, на підставі договору про надання правової допомоги від «01»жовтня 2024 року підписали цей Акт про те, що Адвокат передав, а Клієнт прийняв надані йому послуги. Адвокат в повному обсязі виконав послуги по Договору про надання правової допомоги від «01»жовтня 2024 року, Клієнт прийняв та оплатив (зобов`язується оплатити) наступні послуги: надання усних консультацій, підготовка документів для подання до суду позовної заяви, надання допомоги Клієнту в зборі документів, складання та подання до суду першої інстанції позовної заяви (процесуальних документів) кількість витраченого часу 2 години, понесені витрати на правничу допомогу - 3500,00 грн.

Дослідивши докази стосовно витрат позивача на правничу допомогу та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов до переконання, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову керівника-начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_3 № 271 від 18.06.2024 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, а всього стягнути 3605 (три тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Соловйова