Справа № 643/6886/24
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/6886/24
Провадження № 2-а/643/54/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрал поліції Кубій Катерина Олексіївна, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (позивач) просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2413096 від 17.06.2024 (Постанова).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач в обґрунтування позову зазначила, що згідно з Постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення вимог п.п. 12.4 Правил дорожнього руху (перевищення швидкості руху). Зупинка транспортного засобу була незаконною, Постанова не містить посилання на докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення.

Представник Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (відповідач) надав відзив, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування посилався на законність дій працівників поліції під час винесення Постанови, у зв`язку з чим вважав її законною та обґрунтованою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Зауважила, що в Постанові та наявних матеріалах справи не зазначено, який саме прилад «Трукам» використовувався представником відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, викликався до суду належним чином. Ураховуючи ту обставину, що участь у судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також ту обставину, що відповідач висловив свою позицію по суті позовних вимог, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Основні обставини, встановлені судом, та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з Постановою, винесеною поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Кубій К.О., позивач 17.06.2024 о 13:50:12 на автодорозі М21 244 км в населеному пункті із позначенням дорожнім знаком 5.49 с. Махнівка рухалась на автомобілі «Нісан Сентра», державний номерний знак НОМЕР_1 , із швидкістю 81 км/год., чим перевищила швидкість на 31 км/год. Швидкість фіксувалась на прилад «Трукам», чим порушила п. 12.4. ПДР порушенням швидкісного режиму в населеному пункті. У зв`язку з наведеним позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладений штраф у розмірі 340,00 грн.

Відповідач надав суду фотографію (скріншот) у паперовому вигляді та СД-диск із фотографією та відеозаписом в електронному вигляді, на яких зафіксовані рух вказаного вище автомобіля та його швидкість.

Згідно з наданим відповідачем листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 22-38/42 від 03.09.2021 (Лист ДП «Укрметртестстандарт»), лазерний вимірювач «LTI TruCAM II» (TruCAM ІІ) відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (Т3), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Вимірювач «TruCAM ІІ» відноситься до ручних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації згідно ДСТУ 8809:2018. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач «TruCAM II» також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху Т3 в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації. Алгоритми оброблення вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки як в ручному так і в автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні до 100 км/год, - # 2 % в діапазоні понад 100 км/год до 320 км/год.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Згідно із ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Позиція суду

Ключове питання, на яке суд повинен надати відповідь у даній справі чи підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами (ст. 73-76 КАС України) факт перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Обов`язок надання доказів на підтвердження вказаної обставини покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

На фотографії (скріншоті), яка надана суду відповідачем, відсутня інформації щодо швидкості вказаного вище автомобіля.

Ураховуючи наведене, вказану фотографію (скріншот) суд не може визнати належним доказом, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення.

На наданому відповідачем відеозапису, що міститься на СД-диску, дійсно зафіксований вказаний вище автомобіль та дані щодо його швидкості 81 км/год.

Оцінюючи вказаний доказ, суд керується таким.

Як зазначено в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 591/6739/20, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України. Колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі № 548/3001/23.

В даній адміністративній справі на наданому відповідачем відеозапису також відсутній електронний цифровий підпис. Носій, на який безпосередньо здійснений запис, чи його носій даних, суду не надані. Згідно з метаданими файлу, він створений 27.08.2024. Відповідно до Постанови правопорушення вчинено 17.06.2024. Таким чином, наданий суду відеозапис не є оригіналом відповідного електронного доказу.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 157/703/20, враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Аналогічні висновки викладені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 336/12683/23. У вказаному судовому рішенні, посилаючись на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», суд апеляційної інстанції зазначив, що «даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено. З дослідженого відеозапису з лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС008383, що у розумінні положень статті 40 Закону України Про Національну поліцію є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, судом встановлено, що даний прилад не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, яким і здійснювалося вимірювання швидкості. Такий спосіб застосування приладу Tru Cam, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України Про Національну поліцію. Так, як зазначено вище, за змістом даної статті технічний засіб може бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Суд апеляційною інстанції вважає, що значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель. Дослідивши долучену відповідачем відеофіксацію приладу TruCam, судом апеляційної інстанції встановлено, що зображення на відеозапису коливається, що свідчить про те, що в момент фіксації прилад, яким ця фіксація здійснювалась, не був стаціонарно закріпленим. На відеозаписі видна вібрація приладу TruCam під час вимірювання відповідачем швидкості руху ТЗ позивача. Такі заміри можуть дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад Tru Cam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України Про Національну поліцію».

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що доказів того, що прилад «Трукам» був розміщений стаціонарно вмонтованим способом, суду не надано.

Під час дослідження відеозапису судом встановлено, що зображення на відеозапису коливається, що свідчить про те, що в момент фіксації прилад, яким ця фіксація здійснювалась, не був стаціонарно закріпленим.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що вказаний ним у відзиві прилад «LTI TruCAM II» (серійний номер ТС000542) відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, суд керується таким.

Дійсно, відповідна інформація щодо можливості утримування в руках приладу «LTI TruCAM II» наведена у вищезазначеному Листі «Укрметртестстандарт».

Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що швидкість автомобіля позивача вимірювалась вказаною у відзиві та Листі «Укрметртестстандарт» модифікацією приладу «Трукам», а саме «LTI TruCAM II».

Так, у Постанові всупереч імперативних приписів ст. 283 КУпАП взагалі не зазначено конкретну модель (модифікацію) приладу «Трукам» та його серійний номер, а зазначено лише «Трукам».

Під час візуального дослідження електронних доказів, а саме фотографії (скріншоту) та відеозапису, які містяться на наданому відповідачем СД-диску, судом встановлено, що на відповідних зображеннях не міститься інформація щодо приладу, на якому вони виготовлені. Так, на відеозапису, як вбачається, програмними засобами відтворена (накладена на відеозапис руху автомобіля) інформація щодо його швидкості, часу здійснення відеозапису тощо. Проте будь-які дані щодо конкретного приладу, на який здійснювався відеозапис (назва, модель, серійний номер), на відеозапису не зафіксовані.

Судом були досліджені метадані відповідних файлів, наданих відповідачем на СД-диску (файлу з фотографією та файлу із відеозаписом), проте інформація щодо властивостей (характеристик) файлів також не містить даних щодо приладу, який створив відповідні електронні документи (файли), зокрема не містить будь-якого посилання на прилад «Трукам».

Таким чином, суду не надано будь-яких доказів того, що швидкість автомобіля позивача вимірювалась саме такою моделлю (модифікацією) приладу «Трукам», як «LTI TruCAM II», який може утримуватись у руках.

З огляду на наведене суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що прилад «Трукам», на який було здійснено фіксацію швидкості автомобіля позивача, відноситься до ручних вимірювачів швидкості та конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, оскільки вказана обставина відповідачем не доведена.

Посилання відповідача у відзиві на факт вимірювання швидкості автомобіля відповідача приладом «LTI TruCAM II» суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини з огляду на таке.

Виходячи із системного тлумачення норм КАС України, відзив є заявою по суті справи, в якій відповідач висловлює свою правову позицію у справі. КАС України розрізняє такі правові категорії, як заяви по суті справи та докази.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Ураховуючи наведене, відзив не є доказом у справі, а відтак не може підтверджувати факт вимірювання швидкості автомобіля позивача приладом «LTI TruCAM II».

Таким чином, суду не надано будь-яких доказів того, що швидкість автомобіля позивача вимірювалась приладом «LTI TruCAM II», який за доводами відповідача відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

За таких обставин суд відхиляє аргументи представника відповідача відносно того, що під час вимірювання швидкості руху автомобіля під керування позивача було дотримано встановлену процедуру таких вимірювань та прилад, на який був здійснено вимірювання швидкості, згідно із його характеристиками може утримуватись в руках особи, яка проводить вимірювання.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а саме факту перевищення автомобілем під її керуванням дозволеної швидкості руху, тобто не доведено правомірність оскаржуваної Постанови.

У зв`язку з наведеним суд задовольняє позовні вимоги, скасовує Постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Враховуючи підстави, з яких суд задовольняє позовні вимоги, а також вказану вище практику Європейського Суду з прав людини, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам сторін, викладеним в заявах по суті справи та висловленим у судовому засіданні, а також іншим наданим сторонами доказам.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмельницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрал поліції Кубій Катерина Олексіївна, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2413096 від 17.06.2024, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.11.2024.

Суддя Д.А. Крівцов