Справа № 380/28121/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/28121/23 пров. № А/857/10856/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року (ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові суддею Клименко О. М.) у справі № 380/28121/23 за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі також - Позивач, АТ «Ідея Банк») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової служби України (далі також - Відповідач, ДПС України), в якому просило визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 02 листопада 2023 року № 3902/ІПК/99-00-24-03-03-06.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 02 листопада 2023 року ДПС України на запит АТ «Ідея Банк» від 01 травня 2023 року на отримання індивідуальної податкової консультації надало індивідуальну податкову консультацію № 3902/ІПК/99-00-24-03-03-06 (далі також оскаржувана/спірна податкова консультація), згідно із якою контролюючий орган зробив висновок про те, що судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи), відшкодовані судом, включаються податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах.

Позивач уважає оскаржувану податкову консультацію протиправною та просив скасувати її в частині надання роз`яснення, що стосується оподаткування судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки судові витрати є збитками у розумінні абзацу а підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі також ПК України) та не відносяться до загального оподатковуваного доходу. Такі витрати пов`язані із захистом порушеного права та є вимушеними матеріальними збитками, які можуть бути стягнені судом з відповідача у справі. Абзац а підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України не визначає конкретну особу, яка має відшкодувати збитки, її форму власності чи рахунок, з якого відшкодовуються матеріальні збитки за рішенням суду, тому посилання відповідача на те, що відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади під час здійснення нею своїх повноважень здійснюється державою, а не за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, не можуть братися до уваги.

Тому позивач зазначив, що оскаржувана податкова консультація не повною мірою ґрунтується на нормах ПК України, якими врегульовані спірні правовідносини, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 02 листопада 2023 року № 3902/ІПК/99-00-24-03-03-06 у частині надання Акціонерному товариству «Ідея Банк» роз`яснення, що стосується оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, в частині задоволених вимог, його оскаржила ДПС України, яка вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що юридична особа, яка здійснює за рішенням суду нарахування (виплату) доходу платнику податків у вигляді відшкодування судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи), у розумінні ПК України є податковим агентом і зобов`язана виконати усі функції, визначені цим Кодексом, зокрема щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету за рахунок зазначеного доходу. Водночас податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені ПК України для платників податків. Звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Тобто, у разі якщо фізична особа отримує дохід у вигляді відшкодування судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, то такий дохід включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку як додаткове благо та оподатковується на загальних підставах. Водночас юридична особа, яка здійснює такі нарахування, є податковим агентом і зобов`язана виконати усі функції, визначені ПК України.

Відповідач зазначає, що висновки спірної податкової консультації є обґрунтованими та жодним чином не протирічать положенням чинного законодавства України. Одночасно з цим не виправдання прийнятою ДПС України оскаржуваною податковою консультацією сподівань та очікувань позивача щодо порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною.

Зауважує, що необхідною ознакою індивідуальної податкової консультації, як предмета оспорювання в судовому порядку, є її відповідність визначенню рішення (акта) суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, зокрема, породження юридичних наслідків для кола суб`єктів, яким це рішення адресовано. Утім матеріали справи не містять доказів та обґрунтувань позивача щодо порушень спірною податковою консультацією його прав та законних інтересів, у тому числі й у практичному її застосуванні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 01 травня 2023 року АТ «Ідея Банк» звернулося до ДПС України із запитом на отримання індивідуальної податкової консультації, в якому просило відповідно до статті 52 ПК України надати в електронній формі індивідуальну податкову консультацію щодо практичного використання норм податкового законодавства з таких питань:

1. Банк відшкодовує за рішенням суду фізичній особі з перерахуванням коштів на її рахунок судові витрати (у тому числі: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу). Чи підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума судових витрат, яка відшкодовується фізичній особі банком за рішенням суду?

2. Банк сплачує борг по виконавчому провадженню, відкритому приватним виконавцем, де стягувач фізична особа. Борг (у тому числі: судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, основна винагорода приватного виконавця та мінімальні витрати виконавчого провадження) банк перераховує на рахунок приватного виконавця. Чи підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума:

2.1. судового збору, яка відшкодовується банком стягувачу фізичній особі за виконавчим провадженням приватного виконавця шляхом перерахування на рахунок приватного виконавця?

2.2. витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується банком стягувачу фізичній особі за виконавчим провадженням приватного виконавця шляхом перерахування на рахунок приватного виконавця?

2.3. основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження, що перераховується банком на рахунок приватного виконавця?

3. Банк сплачує борг по виконавчому провадженню, відкритому відділом державної виконавчої служби, де стягувач фізична особа. Борг (у тому числі судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження) банк перераховує на рахунок відділу державної виконавчої служби. Чи підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума:

3.1 судового збору, яка відшкодовується банком стягувачу фізичній особі за виконавчим провадженням відділу державної виконавчої служби шляхом перерахування на рахунок відділу державної виконавчої служби?

3.2 витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується банком стягувачу фізичній особі за виконавчим провадженням відділу державної виконавчої служби шляхом перерахування на рахунок відділу державної виконавчої служби?

3.3 виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, що перераховується банком на рахунок відділу державної виконавчої служби?

02 листопада 2023 року ДПС України надала АТ Ідея Банк індивідуальну податкову консультацію № 3902/ІПК/99-00-24-03-03-06, у якій податковий орган зробив такі висновки щодо порушених позивачем питань:

- юридична особа, яка здійснює за рішенням суду нарахування (виплату) доходу платнику податків у вигляді відшкодування судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи), у розумінні ПК України є податковим агентом і зобов`язана виконати усі функції, визначені Кодексом, зокрема щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету за рахунок зазначеного доходу. Одночасно з цим податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені ПК України для платників податків;

- у разі якщо юридична особа (Банк) перераховує суму основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження на рахунок приватного виконавця, відкритого для обліку і зарахування стягнутих з боржника коштів у національній та іноземній валютах, то сума таких коштів не включається до доходу приватного виконавця, за умови надання приватним виконавцем довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Позивач, уважаючи вказану індивідуальну податкову консультацію відповідача протиправною у частині надання роз`яснення, що стосується оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим процесуальним законом, і фактично є формою відшкодування збитків, заподіяних особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони у справі та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом з метою відновлення свого порушеного права, а не додатковим благом, як стверджує відповідач.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України) (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.172-1 підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно вимог підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Порядок звернення платника податків до контролюючого органу за отриманням індивідуальної податкової консультації, характер такої консультації та можливість її оскарження у судовому порядку визначені главою 3 розділу І ПК України.

Відповідно до абзацу першого пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно пункту 52.2 статті 52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (пункт 52.3 статті 52 ПК України).

За змістом положень пункту 52.4 статті 52 ПК України індивідуальні податкові консультації надаються у паперовій та електронній формах контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, крім державних податкових інспекцій. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, підлягає реєстрації в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Відповідно до вимог пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

З наведеного видно, що функція податкової консультації полягає у допомозі платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або іншого нормативно-правового акта, який стосується оподаткування, і є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику щодо практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України доходом з джерелом їх походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Правові засади оподаткування доходів фізичних осіб визначені розділом IV та пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Підпунктами 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

Одночасно з цим підпунктом 14.1.180 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом положень пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Водночас положення підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначають перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема:

- дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (підпункт а підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України);

- дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом (підпункт г підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

За визначенням, наведеним у пункті 14.1.47 ПК України, додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Як видно з матеріалів справи, в основу оскаржуваної податкової консультації ДПС України поклало висновок про те, що відшкодовані за рішенням суду судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи) у розумінні підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України є додатковим благом, з огляду на що мають бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Тому, як висновує податковий орган, юридична особа, яка здійснює за рішенням суду нарахування (виплату) доходу платнику податків у вигляді відшкодування таких судових витрат у розумінні ПК України є податковим агентом і зобов`язана виконати усі функції, визначені цим Кодексом, зокрема щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету за рахунок зазначеного доходу.

Отже, спірним у цій ситуації є визначення правової природи відшкодованих за рішенням суду судових витрат.

Питання судових витрат в адміністративному процесі врегульоване главою 8 розділу І КАС України.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною третьою статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом положень абзацу першого частини першої, частини третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Питання судових витрат у цивільному процесі врегульоване главою 8 розділу І ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною третьою статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналіз наведених положень процесуальних кодексів дає змогу дійти висновку про те, що судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін у справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення адміністративним судом публічно-правового спору, а загальним судом цивільно-правового спору.

Водночас можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту протиправних дій (бездіяльності), рішень відповідача у справі, а отже фактично передбачає компенсацію збитків внаслідок заподіяння матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

Так, пунктом першим частини другої статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто, з метою відновлення свого порушеного права позивач вимушений звертатись до суду, сплачуючи судовий збір, а також витрати, пов`язані з розглядом справи, у зв`язку з чим несе матеріальні витрати, відповідно зазнає реальних збитків в розумінні статті 22 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим процесуальним законом, і фактично є формою відшкодування збитків, заподіяних особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони у справі та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом з метою відновлення свого порушеного права, а не додатковим благом, як стверджує відповідач.

За цих обставин, вирішуючи поставлене позивачем питання стосовно необхідності оподаткування доходу у вигляді отриманих платником податків сум відшкодування судових витрат, податковий орган не врахував положення підпункту а підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди.

Разом з тим, посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять доказів та обґрунтувань позивача щодо порушень спірною податковою консультацією його прав та законних інтересів, у тому числі й у практичному її застосуванні, суд оцінює критично, оскільки:

- по-перше, вже сам факт звернення платника податків до контролюючого органу за наданням індивідуальної податкової консультації зумовлений необхідністю отримання таким платником податків роз`яснень з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган;

- по-друге, можливість оскарження платником податків у судовому порядку індивідуальної податкової консультації як правового акта індивідуальної дії, який, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору прямо передбачена пунктом 52.3 статті 52 ПК України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що індивідуальна податкова консультація ДПС України від 02 листопада 2023 року № 3902/ІПК/99-00-24-03-03-06 у частині надання АТ «Ідея Банк» роз`яснення, що стосується оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, не повною мірою ґрунтується на положеннях ПК України, тому її належить визнати протиправною та скасувати у цій частині.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 380/28121/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин