Справа № 320/19250/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03 серпня 2022 року № 4.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 09 серпня 2024 року позов задовольнив у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у Києві як фізична особа - підприємець з 11 грудня 2012 року та з 01 січня 2014 року здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, 2 група - 20% від розміру мінімальної заробітної плати.

Посадовими особами відповідача було проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 від 05 січня 2022 року № за звітний період - 2021 рік.

Результати перевірки оформлені Актом від 21 червня 2022 року №14343/Ж5/26-15-24-12-03/НОМЕР_1, у висновках якого зазначено про порушення позивачем п. 296.5, п. 296.9, статті 296 ПКсу України, п. 46.5 статті 46 ПК України, пп. 16.1.3 п. 16.1 статті 16 ПК України, а саме ФОП ОСОБА_1 подано податкову декларацію не за встановленою формою (подана декларація встановлена для платників першої та другої групи), в результаті чого не нарахована сума єдиного податку за 2021 рік в сумі 58 380, 00 грн, яка підлягає сплаті до бюджету.

03 серпня 2022 року ГУ ДПС у м. Києві на підставі висновків зазначених у Акті перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № 4, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 58 380, 00 грн за платежем: єдиний податок з фізичних осіб.

За наслідками адміністративного оскарження, ДПС України прийнято рішення від 17 травня 2023 року № 12118/6/99-00-06-01-04-06, яким скаргу позивача залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку.

До другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Для фізичної особи-підприємця, доходом платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті (пункт 292.1. статті 292 Кодексу). При цьому, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами, доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента) (пункт 292.4. статті 292 ПК України).

Згідно з п. п. 292.13, 292.14, 292.15, 292.16 ст. 292 Податкового кодексу України, дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

При визначенні обсягу доходу, що дає право суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування в наступному податковому (звітному) періоді, не включається дохід, отриманий як компенсація (відшкодування) за рішенням суду за будь-які попередні (звітні) періоди.

Право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 296.1 статті 296 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

На виконання пункту 296.2 статті 296 ПК України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Відповідно до підпунктів 296.5.1, 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 Кодексу, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

При цьому у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Згідно п. 296.5.2 ПУ України платники єдиного податку другої групи у податковій декларації окремо відображають:

1) щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу;

2) обсяг доходу, оподаткований за кожною з обраних ними ставок єдиного податку;

3) обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків (у разі перевищення обсягу доходу).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що застосовувати спрощену систему оподаткування та бути платником єдиного податку мають право не будь-які суб`єкти господарювання, а лише ті, які відповідають певним критеріям. До того ж, якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування в поточному році, але отримала дохід більший, ніж встановлений обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, така особа не має право застосовувати спрощену систему оподаткування в наступному році.

Судом встановлено, що 05 січня 2022 року ФОП ОСОБА_1 , платником єдиного податку 2 групи, через електронний кабінет платника подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію платника єдиного податку фізичної-особи підприємця за 2021 рік.

У рядку 03 розділу III звітної декларації позивач зазначив обсяг доходу за звітний (податковий) період 2021 року у розмірі 5 393 200, 00 грн.

Як зазначалось вище у тексті даної постанови, для платників другої групи - фізичних осіб - підприємців обсяг доходу не повинен перевищувати 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень.

Отже обсяг доходу платників другої групи фізичних осіб - підприємців не повинен перевищувати 5 004 000, 00 грн у 2021 році.

У Акті перевірки контролюючий орган зазначив, що ФОП ОСОБА_1 перевищено обсяг доходу у 2021 році у сумі 389 200, 00 грн (5 393 200,00 грн. - 5 004 000 грн.), у зв`язку з чим спірним рішенням позивачу збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 58 380, 00 грн за платежем: єдиний податок з фізичних осіб (389 200, 00 грн х 15 відсотків).

Натомість судом встановлено, що 01 лютого 2021 року між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Тепло» (покупець) було укладено договір на поставку паливних брикетів, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти товар, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Еко-Тепло» було здійснено на адресу ФОП ОСОБА_1 попередню оплату за товар у загальному розмірі 762 000 грн.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не виконав власних господарських зобов`язань за договором щодо поставки на адресу ТОВ «Еко-Тепло» паливних брикетів, останній повернув на адресу контрагента ТОВ «Еко-Тепло» попередню оплату за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 179 від 24 грудня 2021 року на суму 402 000, 00 грн та № 96 від 23 серпня 2022 року на суму 390 000, 00 грн., а також банківською випискою АТ «ПУМБ».

Згідно абз. 5 п. 292.11 статті 292 ПК України, до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки ФОП ОСОБА_1 повернуто 24 грудня 2021 року на адресу ТОВ «Еко-Тепло» передоплату за товар на суму 402 000, 00 грн на підставі листа ТОВ «Еко-Тепло» № 2012 від 20 грудня 2021 року, то вказана суму не є доходом платника у 2021 році, а отже і не підлягала декларуванню у вказаному звітному році. Як свідчать матеріали справи 23 серпня 2022 року позивач через електронний кабінет платника подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної-особи підприємця за 2021 рік, що підтверджується квитанцією №2.

У рядку 03 розділу III уточнюючої декларації позивач зазначив обсяг доходу за звітний податковий період 2021 року у розмірі 5 003 200, 00 грн, що не перевищує граничний розмір, встановлений для платників єдиного податку другої групи.

Відсутність перевищення позивачем граничного розміру, встановленого для платників єдиного податку другої групи, підтверджується також рішенням ДПС України, в якому зазначено, що ГУ ДПС у м. Києві при прийнятті рішення від 12 жовтня 2022 року № 88/26-15-24-01-19-15/НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 не враховано подання ФОП ОСОБА_1 23 серпня 2022 року уточнюючої декларації за 2021 рік, в якій зазначено обсяг доходу становить 5 003 200, 00 грн, що не перевищує граничний розмір (5 004 000, 00 грн), встановлений для платників єдиного податку другої групи.

Наведене у сукупності свідчить про відсутність факту перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу у 2021 році, встановленого п. 291.4 статті 291 ПК України, для платника єдиного податку другої групи, а тому оскаржуване рішення правомірно визнано судом першої інстанції протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи ГУ ДПС у м. Києві під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Роз`яснено порядок та строки оскарження вказаної ухвали до суду апеляційної інстанції.

Відповідач не скористався правом оскарження ухвали суду та не подав апеляційну скаргу.

Отже колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: А.Ю. Коротких

Н.М. Єгорова