Справа № 545/2833/24
Суддя: Стрюк Л. І.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2833/24
Провадження № 2-а/545/70/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2024Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Синегуб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.06.2024 щодо неї винесена постанова серії ЕНА №2456040 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.124 КУпАП, згідно з якою 23.06.2024 об 10:45год в населеному пункті смт Чинадієво 765км, вона керувала транспортним засобом Renault Sandero, д.н.з НОМЕР_1 зі швидкістю 92км/год, де дозволений рух зі швидкістю не більше 50км/год, чим перевищила допустиму швидкість. З даною постановою позивач не погоджується, вважає що вона винесена з порушенням вимог закону, оскільки транспортний засіб рухався в межах дозволеної швидкості, а тому правила дорожнього руху вона не порушувала. Окрім того, у постанові вказаний т/з з д.н.з. НОМЕР_1 , тоді як на відео зафіксований т/з зд.н.з. НОМЕР_2 . Зазначила, що лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак, однак в даному випадку працівник поліції не вірно ідентифікував транспортний засіб. Крім того в межах населеного пункту Чинадієво (765км) відсутні дорожні знаки 5,70 та 5,45 та зони їх дій. Оскаржувана постанова не містить відомостей про відеозапис, фото та інші письмові докази, якими зафіксовано факт вчинення нею правопорушення.

Просила постанову поліцейського 1 взводу 4 роти УПП батальйону УПП в Закарпатській області капрала поліції ОСОБА_2 серії ЕНА №2456040 від 23.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, за ч.1 ст. 122 КУпАП визнати протиправною та скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 605,60 грн сплаченого нею судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 5000грн.

У відзиві на позов представник відповідача - Департаменту патрульної поліції заперечував проти задоволення позову з огляду на те, що 23.06.2024 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000774, за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» 765км (населений пункт Чинадієво, Закарпатської області), було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «Toyota» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , рухався швидкістю 92 (дев`яносто два) км/год, в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 42 (сорок два) км/год, порушивши п. 12.4 ПДР України. Після зупинки транспортного засобу, інспектор ідентифікував водія, як ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. В ході розгляду справи всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 не надавала. На підстав чого інспектором було винесено постанову за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн, відповідно до санкції статті. Зазначив, що на фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо. Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Лазерний вимірювач швидкості Tru Cam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 N? UA-MI/1-2903-2012. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від15 м до 1200м. Щодо посилань позивача, що в постанові про адміністративне правопорушення зазначений інший транспортний засіб, пояснив, що відповідно до рапорту поліцейського, який згідно резолюції т.в.о. начальника УПІ в Закарпатській обл. ДПП долучений до матеріалів справи, 23.06.2024 під час винесення постанови ним було допущено механічну описку в п. 5, а саме: невірно зазначено марку, модель та д.н.з. транспортного засобу, просить вірним вважати т/з Тойота, д.н.3. НОМЕР_4 . Зазначає, що окремі недоліки оформлення постанови про адміністративне правопорушення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Щодо посилань позивача на відсутність дорожніх знаків 5.70 та 5.45. пояснив, що дорожній знак 5.70 "Зміна схеми руху" позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основ та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака. Дорожній знак, який зазначає Позивач 5.45 позначає «Пункт зупинки автобуса». Отже, зазначені позивачем дорожні знаки не мають ніякого відношення до спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення. При цьому з першого листопада 2021 року набули чинності зміни до ПДРУ країни згідно яких наявний знак 5.76«Автоматична відео фіксація порушень Правил дорожнього руху». Однак фіксація порушення ПДР ОСОБА_1 здійснювалась в ручному режимі. Таким чином чинний ПДР не містить обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками (така вимога є виключно до автоматичної відео фіксації порушень ПДР). У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби контролю за дотриманням дорожнього руху в частині порушення норм швидкісного режиму. Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму. Щодо дорожнього знаку 5.45 повідомив, що сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР, оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею). Зазначив, що інформація щодо відеофіксації порушення позивачем зазначена в п. 5 постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2456040 від 23.06.2024. Вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, так як розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували розумність витрат на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача Гушовський П.І. надав відповідь на відзив, у якому значив, що фотознімок з TruCam LTI 20/20, який додано до відзиву, не містить інформації про місце скоєння правопорушення. Щодо фотофіксації правопорушення то вона не містить повної інформації, а саме прив`язки до місцевості, оскільки в постанові серія ЕНА №2456040 вказано саме про 765 км автомобільного шляху М-06, однак фотознімок з Tru Cam містить географічні координати, які не співставляються з координатами 765 км автомобільного шляху М-06. Відповідач погодився з тим, що допустив помилку під час винесення постанови серія ЕНА №2456040, а саме - зазначив не той транспортний засіб, на якому рухався позивач, що підтверджується рапортом від 13.07.2024 року. Із п. 5 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №2456040, яку винесено поліцейським взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_2 вбачається, що в цьому конкретному випадку до постанови не було додано жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 п. 12.4 Правил дорожнього руху України за що на неї було накладено штраф за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким виготовлено фото або відеозапис, у постанові по справі про адміністративне правопорушення. Позивачем помилково вказано на відсутність дорожніх знаків 5.70 та 5.45 старої редакції. У свою чергу, відповідачем не надано схему розміщення дорожніх знаків 5.76 та 5.49 на автомобільній дорозі загального користування М-06 у межах населеного пункту Чинадійово. Крім того, відповідач у відзиві визнає, що фіксація порушення ОСОБА_1 здійснювалась у ручному режимі всупереч вимогам ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу Tru Cam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що 23.06.2024 поліцейським взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_2 винесена постанова серії ЕНА №2456040 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно з постановою ОСОБА_1 23.06.2024 об 10:45год в населеному пункті смт Чинадієво 765км, керувала транспортним засобом Renault Sandero, д.н.з НОМЕР_1 , зі швидкістю 92км/год де дозволяється рухатися зі швидкістю 50км/год, чим перевищила допустиму швидкість.

За змістом ч.1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Ч.2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»,поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11ч.1ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»,учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог ст.293 Кодексу України про адміністративні правопорушення,орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Згідно з ч. 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа (орган) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, висновком експерта, показаннями технічних приладів та іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності дост.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р.№ 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Зокрема, вона повинна містити інформацію про місце вчинення адміністративного правопорушення та докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що зміст постанови не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки зазначений в постанові транспортний засіб - Renault Sandero, д.н.з НОМЕР_1 , тоді як з наданого відповідачем відеозапису та фотофіксації правопорушення, вбачається, що працівником поліції зупинено автомобіль Toyota ВZ4X д.н.з. НОМЕР_2 .

Також у постанові зазначені відомості про технічний запис, за допомогою якого здійснювалося вимірювання швидкості, проте на ньому зафіксований автомобіль Toyota ВZ4X д.н.з. НОМЕР_2 .

У ч. 3 ст.62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки позивач заперечує порушення ним ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а інших доказів вчинення останнім відповідного адміністративного правопорушення відповідачем не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не підтверджені.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕНА №2456040 від 23.6.2024 у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону та винесена за відсутності належних та допустимих доказів, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що окремі недоліки оформлення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути самостійною підставою для висновку про його протиправність з посиланням на правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16 та від 14 серпня 2018 року у справі №826/15341/15 з огляду на те, що у цій справі, на відміну від наведених рішень, неправильно зазначений транспортний засіб не можна вважати незначним недоліком оформлення рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки має істотне значення для з`ясування питання щодо наявності у діях винної особи складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача з Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Згідно з ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 7 ст.134 КАС України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано ордер АО № 1121616 на надання правової допомоги адвокатом Гушовським П.І., квитанцію до прибуткового касового ордера №01/02 від 03.07.2024, згідно з якою позивачем сплачено 5000грн, згідно договору про надання правової допомоги №29/03 від 29.03.2024 (а.с.14-15).

Предметом спору є оскарження постанови серії ЕНА №2456040 від 23.06.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП в сумі 340,00 гривень, що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Також суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб, які у судове засідання не з`явилися та надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Отже, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1 000 грн.

Керуючись ст.ст.9,241-246,250,286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії ЕНА №2456040 від 23.06.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340,00 грн скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю у її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції судовий збір в розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн, всього 1605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк