Справа № 380/2073/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/2073/24 пров. № А/857/21370/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року, ухвалене суддею Кравців О.Р. у м. Львові о 10:49, повний текст якого складений 22 липня 2024 року, у справі №380/2073/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу ГУНП у Львівській області від 08.01.2024 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників ЛРУП №2 ГУНП» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 22.01.2024 №35 о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити з 23.01.2024 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, стягнувши з відповідача на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підставою для проведення службового розслідування став рапорт працівника УГІ ГУНП у Львівській області від 28.12.2023 щодо можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників ГУ НП у Львівській області, під час здійснення конвоювання підозрюваного ОСОБА_2 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» у місті Львові. В ході службового розслідування вивчено вищевказаний рапорт, згідно якого вбачається, що 27.12.2023 о 22:49 до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про втечу з-під конвою підозрюваного ОСОБА_2 (ЄО ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП від 27.12.2023 №21744).

У діяннях працівників поліції, в тому числі ОСОБА_1 , вбачались ознаки порушення службової дисципліни, що слугувало підставою проведення службового розслідування.

Із досліджених в ході службового розслідування обставин, матеріалів та пояснень вбачається порушення службової дисципліни у діях усіх членів наряду поліції, в тому числі і ДОП СП ВП №1 ЛРУП №2 у старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який у відповідності до наказу начальника ВП №1 ЛРУП №2 ГУЕП у Львівській області №201 дск від 27.12.2023, будучи призначеним на конвоювання у складі наряду конвоїром, не забезпечив належну охорону взятої під варту особи, при цьому не вжив заходів, спрямованих на попередження надзвичайної події та в порушення Інструкції з конвоювання, усвідомлюючи, що конвоювання здійснюється з грубим порушенням в частині спостереження за поведінкою взятої під варту особи під час перебування останнього в туалеті у медичному закладі, не забезпечив надійної охорони ув`язненого, у зв`язку з чим ув`язнений ОСОБА_2 , будучи без кайданок, маючи вільний доступ до вікна медичного закладу та маючи можливість безперешкодно закрити на ключ вхідні двері у туалет, залишився без нагляду в об`єкті тимчасового перебування туалеті медичного закладу, який розміщений на першому поверсі, та здійснив втечу через вікно туалету, тим самим здійснив втечу з-під варти.

Таким діями лейтенант поліції ОСОБА_1 грубо порушив слубову дисципліну, зокрема вимоги пунктів 1.1, 1.28,1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31, Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та професійного виконання своїх службових обов`язків, пп.1.1 п.1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 №1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, нормативно-правових актів України та професійного виконання своїх службових обов`язків.

Скаржник вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не може нести відповідальність за дотримання конвойними службової дисципліни, оскільки обіймав нижчу посаду та перебував у підпорядкуванні старшого конвою майора поліції ОСОБА_3 , оскільки в силу своїх посадових обов`язків та імперативних норм законодавства лейтенант поліції ОСОБА_1 (як і всі члени конвою) зобов`язані самостійно, навіть без вказівки старшого конвою, неухильно дотримуватися службової дисципліни та вживати заходів щодо усунення порушень, виявлених під час несення служби. В свою чергу, службовим розслідуванням також встановлено неналежне виконання службових обов`язків зі сторони майора поліції ОСОБА_4 , як старшого конвою, однак дослідження складу дисциплінарного проступку останнього не є предметом доказування у даній справі. Водночас, судом першої інстанції помилково ототожнено склад дисциплінарного проступку в діях лейтенанта поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які фактично є різними. Скаржник наголошує, що лейтенант ОСОБА_1 був присутнім разом із ОСОБА_3 під час супроводження ОСОБА_2 до приміщення туалету в медичному закладі, відтак ОСОБА_1 був зобов`язаний на рівні з ОСОБА_3 перевірити вказане приміщення на наявність можливих шляхів втечі та вжити заходів щодо недопущення такої резонансної події, як втеча підозрюваного з-під варти, а не керуватись почуттям власної безвідповідальності та покладатись виключно на вказівки старшого конвою.

Згідно доводів скаржника, ОСОБА_5 являється систематичним порушником службової дисципліни, не дотримується вимог вказівок та наказів, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Вищенаведені доводи та матеріали службового розслідування, на думку ГУ НП у Львівській області, підтверджують факт порушення позивачем службової дисципліни, що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційного скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Пунктом 6 ч. 1 КЗпП України, визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений уст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Відділі поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції.

На підставі рапорта старшого інспектора з ОД ВП УГІ ГУ НП у Львівській області капітана поліції Смолінської Віри від 28.12.2023 призначено службове розслідування щодо можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників ГУ НП у Львівській області, під час здійснення конвоювання підозрюваного ОСОБА_2 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» у місті Львові.

За результатами службового розслідування, встановлено: «[…] проведеним службовим розслідуванням установлено, що факти, які стали підставою для призначення та проведення службового розслідування, знайшли своє документального підтвердження.

[…] 4. За грубе порушення службової дисципліни, зокрема порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 4, ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII та п. 1.1, 1.28, 1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0153459), застосувати дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції».

Наказом начальника ГУ НП у Львівській області №79 від 08.01.2024 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників ЛРУП №2 ГУНП» до ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення звільнення зі служби.

Дисциплінарне стягнення реалізоване шляхом видання наказу ГУ НП у Львівській області №35 о/с від 22.01.2024 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Вважаючи накази про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 цього ж Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Законом України «Про Дисциплінарний Статут Національної поліції України» (далі - Закон № 2337-VIII, Статут).

В розумінні частини 1 статті 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ч.2 цієї статті службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

За ст. 12 Закону № 2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч.3 ст.13 Закону № 2337-VIII).

Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За приписами частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з статтею 14 Закону № 2337-VIII службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 №893, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут Національної поліції України, доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Статтею 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях (частина 3 статті 26 Дисциплінарного статуту).

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку (частина 5 статті 26 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, днем завершення службового розслідування є день підписання наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності або довідки про відсутність в діях поліцейського дисциплінарного проступку, яка підлягає реєстрації в органі поліції (частина 6 статті 26 Дисциплінарного статуту).

Частиною 1 статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 29 Статуту передбачено особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь не застосовується до поліцейських, які мають первинне спеціальне звання рядовий поліції.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь і вчинив новий дисциплінарний проступок, до нього знову може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.

Дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків.

Протягом 10 днів з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його пом`якшити, застосувати суворіше дисциплінарне стягнення або звільнити поліцейського від дисциплінарної відповідальності, якщо встановить невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини.

У разі застосування до поліцейського інших заходів дисциплінарного впливу, не пов`язаних із застосуванням дисциплінарного стягнення, прямий керівник посадової особи, яка призначила службове розслідування, має право переглянути це рішення шляхом видання наказу про притягнення цього поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 2, 4, 5 Розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні. У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення факту невиконання (неналежного виконання) особою рядового і начальницького складу обов`язків або вчинення ним дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення повинен обиратись з врахуванням характеру та обставин вчиненого проступку, його наслідків, попередньої поведінки, кваліфікації тощо та бути співмірним дисциплінарному проступку.

Пунктом 1 розділу VІІ Порядку №893 встановлено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини сьомої статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку оскаржуваних наказів щодо їх відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

З матеріалів справ слідує, що на підставі рапорта старшого інспектора з ОД ВП УГІ ГУ НП у Львівській області капітана поліції Смолінської Віри від 28.12.2023 призначено службове розслідування щодо можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників ГУ НП у Львівській області, під час здійснення конвоювання підозрюваного ОСОБА_2 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» у місті Львові.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що 27.12.2023, близько 09:00, після проведення цільового інструктажу в актовому залі відповідальним по ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , начальником ДОП СП ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_7 та начальником ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області полковником поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_1 здійснив запис у журналі отримання зброї, після чого отримав закріплену за ним табельну вогнепальну зброю. Надалі о 15:00 ОСОБА_1 разом із старшим супроводу ДОП майором поліції Лейченком М.В., ДОП лейтенантом Шулдак О.І., ДОП капітаном поліції Путря В.Ю., слідчим СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Коростіль Л.В. та ОСОБА_2 вирушили в Залізничний районний суд м. Львова на службовому автомобілі. ОСОБА_2 на підставі ухвали слідчого судді Івашок І.Д. Залізничного районного суду м. Львова доставлено 27.12.2023 до суду, для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Того ж дня, близько 17:00 слідчим суддею Залізничного районного суду м. Львова Івашок І.Д. винесено ухвалу про обрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із альтернативою внесення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (134200 грн). Після оголошення слідчим суддею ухвали, секретарем надано її копії ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та слідчому Коростіль Л.В.

Після оголошення ухвали старшим супроводу ОСОБА_3 повідомлено керівництво, зокрема, начальника ДОП СП ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Бочуляка Я.М. Після чого ОСОБА_2 взято під варту та конвойовано до ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, де старшим конвою сформовано справу для конвоювання у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Згідно з наказом №201дск від 27.12.2023 позивач заступив у конвой спільно із старшим конвою ДОП майором поліції Лейченком М.В., водієм ДОП капітаном поліції Путрею В.Ю., конвоїром ДОП лейтенантом Шулдак О.І. Відповідальним по ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 проведено інструктаж, після чого конвой отримав спеціальні засоби, за які кожен підписався у спеціально відведених журналах.

Після цього, близько 19:15 конвоїри одягнули кайданки ОСОБА_2 та помістили у відведене місце для затриманих в спеціальному автомобілі і виїхали з ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області у лікарню Святого Пантелеймона Першого територіального медичного об`єднання Львова, за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 9, з метою проведення ОСОБА_2 медичного огляду перед поміщенням у СІЗО.

ОСОБА_1 спільно з старшим конвою ДОП майором поліції Лейченком М.В., конвоїром ДОП лейтенантом Шулдак О.І. здійснювали супровід ОСОБА_2 під час проведення медичного огляду. У той час водій ОСОБА_11 залишився біля службового автомобіля.

Після проведення медичного огляду, при виході із медичного закладу ОСОБА_2 повідомив про погане самопочуття та потребу відвідати приміщення вбиральні. Супровід до приміщення вбиральні здійснювали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , під час чого старший конвою зняв із ОСОБА_2 кайданки, а конвоїру ДОП ОСОБА_9 наказав разом з водієм ОСОБА_11 залишитись біля входу медичного закладу.

Старший конвою ДОП Лейченко М.В. оглянув приміщення вбиральні на предмет виявлення речей, якими ОСОБА_2 міг завдати шкоди своєму життю чи здоров`ю, після чого дав вказівку Фляку ТГ. заходити. ОСОБА_2 , зайшовши до приміщення вбиральні, прикрив за собою двері.

За кілька хвилин старший конвою ОСОБА_3 смикнув за ручку дверей, які були замкнені зсередини, на що отримав відповідь від ОСОБА_2 , що він вже виходить. За кілька хвилин ОСОБА_3 повторно смикнув за ручку дверей та запитав затриманого чи з ним все добре, однак жодної відповіді не отримав. Після чого, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 , що затриманий міг вчинити спробу втечі через вікно та надав наказ перевірити ззовні вікно вбиральні.

Вибігши до виходу медичного закладу там перебував конвоїр ДОП ОСОБА_9 , яка спільно з ОСОБА_1 прибули до місця, де знаходяться вікна вбиральні. Прибувши на місце, там уже перебував старший конвою ДОП ОСОБА_3 , який повідомив, що в вбиральні відчинене вікно, а в приміщенні вже нікого нема.

Конвоєм здійснювались заходи із пошуку та затримання ОСОБА_2 , старшим конвою орієнтовано особовий склад та повідомлено про подію керівника. У підрозділ конвой прибув близько 02:00 28.12.2023.

Під час проведення службового розслідування комісією відібранні пояснення у майора поліції (старшого конвою) ОСОБА_3 , капітана поліції ОСОБА_11 , лейтенанта поліції ОСОБА_1 , лейтенанта поліції ОСОБА_9 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 , лейтенанта поліції ОСОБА_13 , лейтенанта поліції ОСОБА_14 , лейтенанта поліції ОСОБА_15 , капітана поліції ОСОБА_10 , майора поліції ОСОБА_16 , майора поліції ОСОБА_17 , капітана поліції ОСОБА_7 , полковника поліції ОСОБА_8 , майора поліції ОСОБА_18 , капітана поліції ОСОБА_19 , підполковника поліції ОСОБА_20 , полковника поліції ОСОБА_21 .

Окрім того, під час службового розслідування здійснено дослідження відеозаписів з камер внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження, встановлених у медичному закладі.

За результатами проведеного службового розслідування, комісія дійшла висновку, що: «Відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що знайшли своє документальне підтвердження.

[…] 4. За грубе порушення службової дисципліни, зокрема порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 4, ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII та п. 1.1, 1.28, 1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0153459), застосувати дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції».

Ухвалюючи рішення у даній справі судом першої інстанції надано правову оцінку доводам позивача про те, що під час спільного несення служби особами рядового і начальницького складу поліції старший поміж осіб з однаковими посадами є той, в кого вище спеціальне звання.

Так, відповідно до пунктів 2 - 4, 6 статті 2 Статуту керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.

У разі спільного виконання службових обов`язків поліцейськими, які не підпорядковані один одному по службі, старшим вважається поліцейський, визначений безпосереднім керівником або який займає вищу посаду. Якщо поліцейські займають рівні посади, старший визначається за спеціальним званням.

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Посадової інструкції Дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області на ДОП СП відділу поліції №1 РУП №2 ГУ НП у Львівській області покладаються обов`язки, зокрема, безумовного виконання наказів (доручень) керівників, відданих (виданих) у межах повноважень та відповідно до законодавства України.

З положеннями посадової інструкції позивач ознайомлений 17.05.2023. Також, з положеннями посадової інструкції ознайомлений 11.05.2023 майор поліції ОСОБА_3 .

За приписами статті 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Згідно з положеннями наказу ГУ НП у Львівській області №201дск від 27.12.2023 старшим конвоювання визначено майора поліції ОСОБА_3 . Контроль за конвойним нарядом визначено забезпечити капітану ОСОБА_10 .

Аналіз наведених норм та встановлених у справі обставин свідчить на користь висновку, що відповідальність за дотримання службової дисципліни несе керівник. Як правильно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку в розумінні згаданих норм такими є старший конвоювання майор поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_10 . У свою чергу, позивач не може нести відповідальність за дотримання конвойними службової дисципліни з огляду на те, що він обіймав нижчу посаду та перебував у підпорядкуванні старшого конвою майора поліції ОСОБА_3 .

Також, у справі відсутні належні докази того, що в розглянутий період службової діяльності позивач виконував керівні обов`язки та владні функції відносно поліцейських, що входили до складу конвою.

Слід також зазначити, що наданими відповідачем відеодоказами на переконання суду не підтверджуються обставини недотримання процедури конвоювання саме позивачем.

Щодо наданої дисциплінарною комісією оцінки діям ОСОБА_1 під час конвоювання підозрюваного ОСОБА_2 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19», як підставу для звільнення, слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку службового розслідування, «старший конвоїр ОСОБА_3 , на порушення пунктів 1.1, 1.26, 1.27, 1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31 Інструкції з конвоювання не визначив порядку розстановки конвойного наряду та взаємодії конвоїрів ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 у зв`язку з чим, ув`язнений ОСОБА_2 залишився без нагляду в об`єкті тимчасового перебування приміщенні вбиральні закладу охорони здоров`я, яке розміщене на першому поверсі та здійснив втечу через вікно. Також, конвоювання ув`язненого здійснено взагалі без кайданок або з одягненими кайданками на руки у положенні «спереду», а піше конвоювання до підрозділу поліції відбулось вулицею населеного пункту місцями можливого скупчення людей, що заборонено.

Конвоїрами ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , будь-яких заходів, спрямованих на попередження надзвичайної події не вжито і на порушення пунктів 1.1, 1.28, 1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31 Інструкції з конвоювання, усвідомлюючи, що конвоювання здійснюється з грубим порушенням, належного спостереження за поведінкою взятої під варту особи під час перебування в закладі охорони здоров`я та протягом усіх етапів конвоювання не здійснено».

Однак визначено, що «за грубе порушення службової дисципліни, зокрема порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 2, 4, ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII та п. 1.1, 1.28, 1.29, 2.33, 2.34, 2.35, 3.51, 4.31 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, на підставі п. 7 ч. 3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0153459), застосовано дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції».

За правилами статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставин, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Однак висновок відповідача не відповідає критеріям послідовності та законності з огляду на відсутність достатніх доказів на підтвердження скоєння позивачем вказаного дисциплінарного проступку.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що доводи відповідача про те, що відповідно до результатів службового розслідування допущені поліцейським ОСОБА_1 порушення службової дисципліни стали наслідком неналежного виконання службових обов`язків усього складу конвою, у тому числі старшого конвою майора поліції ОСОБА_3 , який не забезпечив належного контролю за дотриманням службової дисципліни і вимог законодавства підлеглими, є помилковими. Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про безпідставність висновків службового розслідування про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Слід також зазначити, що ГУНП у Львівській області як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності підстав, які є достатніми для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та неможливість застосування іншого, крім звільнення зі служби в поліції, виду.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 4 березня 2020 року по справі № 120/2732/19-а.

Обсяг і зміст вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, без сумніву, залежить від конкретних обставин, що були предметом дослідження, але в будь-якому випадку у рішенні повинно відображатися те, чим саме ГУНП керувалося, оцінюючи наявність або відсутність обставин, що можуть зумовити втручання у право позивача на працю у спосіб притягнення позивача до відповідальності шляхом звільнення зі служби. При цьому вмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень набуває виняткового значення за умови прийняття рішення про звільнення, зважаючи на правові наслідки такого рішення для особи.

В той же час, в даному випадку, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення саме позивачем дисциплінарного проступку, з яким може бути пов`язано прийняття рішення про його звільнення з займаної посади.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувані Накази №79 від 08.01.2024 (п.2), №35о/с від 22.01.2024 не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності.

Таким чином, оскільки судом у цій справі зроблено висновок про протиправність та необхідність скасування п. 2 Накази №79 від 08.01.2024, та №35о/с від 22.01.2024, підлягають задоволенню також і похідні вимоги про поновлення позивача на посаді, з якої його звільнено - на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області з 23 січня 2024 року - наступного дня після звільнення.

При обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційним судом не встановлено, а скаржником не висловлено заперечень щодо неправильності визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з ГУНП у Львівській області на користь позивача.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі ключові питання були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Щодо інших доводів скаржника суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі №380/2073/24, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі №380/2073/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06.11.24