Справа № 608/2449/24
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року Справа № 608/2449/24

Номер провадження2-а/608/49/2024

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Маришевої Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (представник адвокат Шеремета М.М.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 1146 від 08.07.2024 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 2 статті 2101 КУпАП та поновлення строку на її оскарження, оскільки останній пропущений з поважної причини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (представник адвокат Шеремета М.М.) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 1146 від 08.07.2024 року про накладення адміністративного стягнення та поновлення строку на її оскарження, оскільки останній пропущений з поважної причини.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на обставини і факти, що в ній викладені і на вказує про те, що він працює директором СФГ «Романів».

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 за №1146 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 2101 КУпАП, його - ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено штраф в розмірі 59 500,00 гривень.

Згаданою постановою також зазначено, що він нібито порушив пункт 13 Постанови КМУ №405 від 17.06.2015 року, а саме: не надав звіт по наявності транспортних засобів на підприємстві по СФГ «Романів», на якому він є директором, до 20.06.2024 року.

Вважає, що винесена відповідачем постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню, так як прийнята не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Посилається на норми ч.2 ст. 19 Конституції України, частину 2 ст. 210-1 КУпАП, якою передбачена відповідальність за повторне, протягом року, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Позивач також посилається на ст. 2, ст. 26 ч. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на ст. 16 Запкону України «Про оборону».

Також позивач вказує, що відповідно до ст.6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.

В оскаржуваній Постанові відповідач посилається на порушення Позивачем п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок. Іншими словами, підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності стала не подача посадовими особами СФГ «Романів» інформації щодо наявних у підприємства транспортних засобів до Відповідача, що в свою чергу стало причиною унеможливлення належного виконання мобілізаційного плану, в особливий період.

Як передбачено п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1921 для забезпечення ведення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та органами військового управління військового обліку транспортних засобів і техніки територіальні органи з надання сервісних послуг МВС, органи Державної служби з безпеки на транспорті, інспекцій державного технічного нагляду місцевих держадміністрацій подають до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки інформацію про реєстрацію (перереєстрацію), зміну реєстраційних даних та зняття з обліку транспортних засобів і техніки на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць. Зазначена інформація подається щороку не пізніше 20 червня та 20 грудня або протягом п`яти робочих днів з дати надходження відповідних запитів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Інформація про реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають у власності підприємств, установ та організацій і можуть бути призначені для задоволення потреб Збройних Сил та інших військових формувань в особливий період, подається до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки територіальними органами з надання сервісних послуг МВС щокварталу та протягом п`яти робочих днів з дати надходження відповідних запитів від таких центрів.

В такий спосіб, аналізуючи норми п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок, можна дійти висновку, що даний пункт по своїй правовій природі фактично стосується обов`язку територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, органів Державної служби з безпеки на транспорті, інспекцій державного технічного нагляду місцевих держадміністрацій, але зовсім ніяк не підприємств, установ та організацій.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що посилання відповідача в оскаржуваній постанові на нібито порушення Позивачем п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Додатково зазначає, що будь-яких запитів чи розпоряджень щодо надавання зазначеної інформації на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу СФГ «Романів» не надходило.

В той же час, згідно з п.15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1921, керівники підприємств, установ та організацій подають територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1.

Він, позивач, добросовісно та в добровільному порядку (самостійно), 26.06.2024 року надав зазначену інформацію за формою згідно з додатком 1. Із зазначеної інформації вбачається, що у СФГ «Романів» наявний 1 (один) транспортний засіб.

Однак, Відповідачем дані відомості було проігноровано та не взято до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Посадові особи та громадяни несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання військово-транспортного обов`язку відповідно до закону (п. 5 вказаного Положення).

26.06.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення за №1/133 щодо нього позивача, яким також зазначено, що останнім не надано звіт по наявності транспортних засобів на підприємстві (на СФГ «Романів», на якому Позивач являється директором) до 20.06.2024 року, як результат порушено п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок.

Оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2101 КУпАП, тобто за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Однак, в згаданому протоколі відсутні будь-які дані щодо попереднього притягнення до адміністративної відповідальності.

Іншими словами, яким чином відповідач виявив факт повторного вчинення ним порушення, встановити не можливо.

Диспозиція ч.1 ст.2101 КУпАП Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачає собою порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.2101 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Грошова сума неоподаткованого мінімуму доходів громадян встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України. Її розмір у 2024 році становить 17,00 грн.

Однак, постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 за №1146 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 2101 КУпАП, на нього - ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 59 500,00 гривень. Тобто, 59 500,00 / 17,00 = 3500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, сума штрафу визначена (накладена) також із порушеннями та похибками.

Крім цього, згадана постанова хоча і винесена 08 липня 2024 року, однак, отримана ним, поштовою кореспонденцією лише 26.09.2024 року, а тому, якщо строк звернення до суду і пропущений , то з поважних причин і підлягає поновленню.

Даний факт підтверджується тим, що на оскаржуваній постанові у графі про отримання, відсутні будь-які позначення (дата, підпис тощо), а також тим, що згідно трекінгу Укрпошти за № 957 прослідковується, що конверт, яким було направлено згадану Постанову отримано позивачем особисто лише 26.09.2024 року о 11:19 годин.

Тим же трекінгом Укрпошти можна побачити те, що відповідач, відправляючи оскаржувану постанову 18.09.2024 року, фактично штучним чином ввів його позивача в таке становище, в якому незалежно від дій останнього, установлений десятиденний строк на оскарження постанови було пропущено.

Таким чином, десятиденний строк на оскарження постанови ним було пропущено з поважних причин.

В той же час, беручи до уваги норми ст.253 ЦК України, якими встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В такий спосіб, десятиденний строк на оскарження постанови спливає 06.10.2024 року.

Враховуючи наведені обставини, просить позов задоволити в повному обсязі, визнавши поважними причини пропуску ним строку на оскарження вищевказаної постанови до суду, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шеремета М.М. в судове засідання не з`явились.

Представник позивача адвокат Шеремета М.М. подав суду письмову заяву про розгляд позовної заяви без їх участі на підставі наявних у справі доказів, позовну заяву підтримують, просять задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи в суді. Відзиву на позовну заяву не подано.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ст. ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює директором СФГ «Романів» та постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 за №1146 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 2101 КУпАП, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено штраф в розмірі 59 500,00 гривень.

Згаданою постановою також зазначено, що позивач порушив пункт 13 Постанови КМУ №405 від 17.06.2015 року, а саме: не надав звіт по наявності транспортних засобів на підприємстві по СФГ «Романів», на якому він є директором, до 20.06.2024 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Згідно з ч.2 ст. 26 вказаного Закону посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оборону» підприємства, установи та організації усіх форм власності здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням (пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 405 «Про внесення змін до Положення про військово-транспортний обов`язок»).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.

В оскаржуваній Постанові Відповідач посилається на порушення Позивачем п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок.

Іншими словами, підставою для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності стала не подача посадовими особами СФГ «Романів» інформації щодо наявних у підприємства транспортних засобів до Відповідача, що в свою чергу стало причиною унеможливлення належного виконання мобілізаційного плану, в особливий період.

Як передбачено п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1921 для забезпечення ведення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та органами військового управління військового обліку транспортних засобів і техніки територіальні органи з надання сервісних послуг МВС, органи Державної служби з безпеки на транспорті, інспекцій державного технічного нагляду місцевих держадміністрацій подають до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки інформацію про реєстрацію (перереєстрацію), зміну реєстраційних даних та зняття з обліку транспортних засобів і техніки на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць. Зазначена інформація подається щороку не пізніше 20 червня та 20 грудня або протягом п`яти робочих днів з дати надходження відповідних запитів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Інформація про реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають у власності підприємств, установ та організацій і можуть бути призначені для задоволення потреб Збройних Сил та інших військових формувань в особливий період, подається до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки територіальними органами з надання сервісних послуг МВС щокварталу та протягом п`яти робочих днів з дати надходження відповідних запитів від таких центрів.

Аналізуючи норми п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок, можна дійти висновку, що даний пункт по своїй правовій природі фактично стосується обов`язку територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, органів Державної служби з безпеки на транспорті, інспекцій державного технічного нагляду місцевих держадміністрацій, але зовсім ніяк не підприємств, установ та організацій.

Посилання відповідача в оскаржуваній постанові на нібито порушення Позивачем п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Будь-яких запитів чи розпоряджень щодо надавання зазначеної інформації на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , на адресу СФГ «Романів», не надходило.

В той же час, згідно з п.15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року №1921, керівники підприємств, установ та організацій подають територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1.

Позивач, добросовісно та в добровільному порядку (самостійно), 26.06.2024 року надав зазначену інформацію за формою згідно з додатком 1. Із зазначеної інформації вбачається, що у СФГ «Романів» наявний 1 (один) транспортний засіб.

26.06.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення за №1/133 щодо позивача, в якому також зазначено, що останнім не надано звіт по наявності транспортних засобів на підприємстві (на СФГ «Романів», на якому Позивач являється директором) до 20.06.2024 року, як результат порушено п.13 Положення про військово-транспортний обов`язок.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2101 КУпАП, тобто за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Однак, в згаданому протоколі відсутні будь-які дані щодо попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності та не долучено жодні копії такої постанови.

Таким чином встановити, яким шляхом відповідач виявив факт повторного вчинення ним порушення, встановити не можливо.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З метою перевірки доводів позивача ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, суд викликав в судове засідання представника відповідача, проте відповідач навіть не подав відзиву на позовну заяву.

Суд зазначає, що у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.»

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правоворушення.

Оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова протии України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. У випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Згідно приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Представник відповідача до суду не з`явився та не довів перед судом переконливість заперечень проти позову.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 - 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Таким чином, постанова № 9 про адміністративне правопорушення, винесена 08.07.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 - 1 КУпАП, є необгрунтованою, а відповідно незаконною, а тому підлягає до скасування, а справа про адміністративне правопорушення - до закриття, а відповідно позов підлягає до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 210 242-246, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги - задоволити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку на оскарження постанови № 9 про адміністративне правопорушення, винесеної 08.07.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 - 1 КУпАП та поновити строк на її оскарження.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 9, винесену 08.07.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 - 1 КУпАП, як незаконну, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2449/24.

Рішення набрало законної сили " " ______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " ______________ року.

Секретар: