Справа № 280/8971/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8971/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., за участю секретаря судового засідання Беседа Г.Р., за участі представника позивача Стариченка М.П., представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Коломаренка Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2024 року в адміністративній справі №280/8971/23 (головуючий суддя І-ї інстанції Семененко М.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , т.в.о. заступника командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся через «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді усної догани, накладене т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 на командира відділення інструкторів (інструктор) 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1

02.02.2024 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (вх.№5636 від 02.02.2024), відповідно до якої змінено предмет позову та склад учасників справи, а саме, позивач просить:

- визнати протиправними дії т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді усної догани на командира відділення інструкторів (інструктор) 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді усної догани, накладене т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 на командира відділення інструкторів (інструктор) 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 .

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року, крім іншого, прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) від 02.02.2024 року (вх.№5636); залучено до участі в справі в якості співвідповідача т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 (далі відповідач 2)

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовою особою ВЧ НОМЕР_1 НГУ допущено протиправну поведінку щодо накладення дисциплінарного стягнення у виді догани, а саме порушення порядку накладення стягнення, визначеного нормами Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №551-XIV та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 року №347 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України».

Вважає, що не передбачено накладення дисциплінарного стягнення у виді догани в усній формі, оскільки це прямо суперечить вимогам Дисциплінарного статуту.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.233-239).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що в прийнятому 22.05.2024 року рішенні, суд першої інстанції зробив висновки лише на підставі усних пояснень, які не підкріплюються жодними письмовими доказами, окрім спірного наказу №1351, який не був доведений в повній мірі до позивача.

Вважає, що відповідачем не доведено належним чином допущення позивачем дисциплінарного порушення про що свідчить не проведення службового розслідування перед винесенням наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Наразі позивач відповідно до наказу командувача НГУ від 05.07.2022 року №122 о/с, призначений на посаду командира відділення інструкторів (інструктор) 4 патрульного батальйону, що підтверджується посвідченням від 23.06.2018 року серії НОМЕР_2 (а.с.10).

12.09.2023 року видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ № НОМЕР_3 «Про організацію та проведення спеціальних зборів з позаштатними гранатометниками NLAW та Javelin військової частини НОМЕР_1 », в якому зазначено, що відповідно до плану бойової підготовки ВЧ НОМЕР_1 НГУ, з метою якісної підготовки особового складу до виконання завдань щодо відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України з 18 по 23 вересня 2023 року будуть проведені спеціальні збори з позаштатними гранатометниками NLAW та Javelin ВЧ НОМЕР_1 НГУ (а.с.44-46, 78-116).

Пунктом 1 Наказу №1351 наказано: збори провести з 18 по 23 вересня 2023 року, а саме:

з 18 по 20 вересня 2023 року - на облаштованій дільниці місцевості Міжнародного аеропорту «Запоріжжя» з позаштатним гранатометниками NLAW та Javelin 1, 2, 3, 4 патрульних батальйонів військової частини НОМЕР_1 , які знаходяться в пунктах тимчасової дислокації в місті Запоріжжі;

з 21 по 23 вересня 2023 року на облаштованій ділянці місцевості АДРЕСА_1 з позаштатними гранатометниками NLAW та Javelin 2, 3, 4 патрульних батальйонів військової частини НОМЕР_1 , які виконують бойові завдання.

До участі у зборах залучити позаштатних гранатометників NLAW та Javelin 1, 2, 3, 4 патрульних батальйонів ВЧ НОМЕР_1 НГУ (пункт 2 наказу №1351).

Пунктом 3 Наказу №1351 призначено адміністрацію спеціальних зборів, зокрема, відповідно до абзацу 5 цього пункту командиром групи позаштатних гранатометників NLAW та Javelin призначено командира відділення інструкторів (інструктора) 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ капітана ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 14 Наказу №1351 на командира групи покладено такі обов`язки:

- відпрацювати документи відповідно до переліку, що зазначений у Додатку 5 до Інструкції №144;

- вести облік бойової підготовки, проводити інструктажі із заходів безпеки та вести його облік у журналі реєстрації інструктажів з охорони праці;

- організувати повноту та якість проведення заходів під час проведення спеціальних зборів;

- залучати інструкторів відділення інструкторів до проведення занять.

Наказ оголосити особовому складу в частині, що його стосується (п.17 Наказу №1351).

27.09.2023 року тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 позивачу усно оголошено дисциплінарне стягнення «догана», зазначена обставина сторонами не заперечується.

Представник позивача, звернувся до ВЧ НОМЕР_1 НГУ з адвокатським запитом від 06.10.2023 року, в якому просив надати інформацію щодо підстав винесення ОСОБА_1 догани, надати копію наказу щодо накладення стягнення у вигляді догани та документи, на підставі яких її було винесено, надати копію службового розслідування відносно ОСОБА_1 (а.с.12).

У відповідь на адвокатський запит, відповідач листом від 16.10.2023 року №3/33/12-5535 повідомив, що командиру відділення інструкторів 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ капітану ОСОБА_1 т.в.о. заступника командира військової частини майором ОСОБА_2 27.09.2023 року за неналежне виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ № НОМЕР_3 усно накладено дисциплінарне стягнення «догана». При накладенні дисциплінарного стягнення капітану ОСОБА_1 т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ майор ОСОБА_2 діяв в межах наданої йому за посадою дисциплінарною владою та в спосіб відповідно до вимог Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту. У зв`язку з тим, що відповідно до приписів статті 84 Дисциплінарного статуту та Наказу №347 для притягнення військовослужбовця Національної гвардії України до дисциплінарної відповідальності проведення службового розслідування не є обов`язковою, імперативною вимогою, то в даному випадку службове розслідування не передувало накладенню дисциплінарного стягнення (а.с.13).

Вважаючи, що відповідачем порушено порядок застосування до позивача дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач довів правомірність свого рішення (наказу). Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачем не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та не спростовано допущенне ним дисциплінарне порушення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876-VII (далі Закону № 876-VII, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (статті 4 Закону №876-VII).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 876-VII особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону № 876-VII за вчинення протиправних дій та бездіяльність військовослужбовці Національної гвардії України несуть дисциплінарну, матеріальну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби, дія якого поширюється, у тому числі, на військовослужбовців Національної гвардії України, що випливає зі змісту розділу «Вступ» Статуту внутрішньої служби.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Стаття 26 Статуту внутрішньої служби визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до статті 35 Статуту внутрішньої служби, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі статтею 37 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Дія Дисциплінарного статуту поширюється, у тому числі, на військовослужбовців Національної гвардії України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Відповідно до абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені, зокрема, такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана.

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частини сьомої статті 85 Дисциплінарного статуту, порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та визначаються статутами, відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, бездоганно та неухильно додержуватись порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, що становить сутність військової дисципліни. При цьому, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, на військовослужбовця може бути накладено владою командира дисциплінарне стягнення, яке може бути оголошено або особисто, або у письмовому наказі (розпорядженні), або на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, призначення якого є правом командира, а не його обов`язком.

Проте, притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення без проведення службового розслідування можливо лише, якщо її вину повністю доведено, тобто за наявності беззаперечних фактів, що підтверджують вчинення особою дисциплінарного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №817/1221/16.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, який відхилив посилання позивача на обов`язковість проведення службового розслідування з урахуванням положень Порядку №347 як спеціального нормативно-правового акта по відношенню до Дисциплінарного статуту, який позивач вважає загальним нормативно-правовим актом, враховуюче наступне.

Конкуренція загальних та спеціальних норм права можлива лише між нормативно-правовими актами однакової юридичної сили, проте, в даному випадку наведені нормативно-правові акти мають різну юридичну силу.

Так, відповідно до частини сьомої статті 85 Дисциплінарного статуту, порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Саме на виконання даної норми Міністерством внутрішніх справ України було затверджено Порядок №347, який визначає підстави, порядок проведення службових розслідувань стосовно військовослужбовців Національної гвардії України, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, права та обов`язки посадових осіб під час проведення службових розслідувань.

Водночас, такий Порядок №347 підлягає застосуванню лише у випадку, якщо командиром при вирішенні питання про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення прийнято рішення про проведення службового розслідування.

При цьому, правила поведінки, передбачені Дисциплінарним статутом, у тому числі щодо наявності у командира дискреції при вирішенні питання щодо призначення службового розслідування, не можуть встановлюватися, змінюватися або припинятися нормами Порядку №347 з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, оскільки Дисциплінарний статут, затверджений Законом України, є актом вищої юридичної сили, а Порядок №347 прийнятий на його виконання.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на неможливість накладення дисциплінарного стягнення у виді догани в усній формі, оскільки стаття 97 Дисциплінарного статуту передбачає кілька можливих варіантів оголошення військовослужбовцю про дисциплінарне стягнення, у тому числі і у спосіб оголошення дисциплінарного стягнення командиром особисто, що передбачає усне спілкування.

Враховуючи викладене, дисциплінарне стягнення може бути оголошено в присутності інших військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення, та заборонено оголошувати командиру у присутності його підлеглих. Інших заборон щодо порядку особистого оголошення про дисциплінарне стягнення, у тому числі, в телефонній розмові, Дисциплінарний статут не містить.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, наказом №1351 позивача було віднесено до адміністрації спеціальних зборів з позаштатними гранатометниками NLAW та Javelin, які проводились у період з 18 по 23 вересня 2023 року, та визначено командиром групи позаштатних гранатометників NLAW та Javelin (п.3 Наказу №1351), а також покладено на його обов`язки, крім іншого, відпрацювати документи відповідно до переліку, що зазначений у Додатку 5 до Інструкції №144; вести облік бойової підготовки, проводити інструктажі із заходів безпеки та вести їх облік у журналі реєстрації інструктажів з охорони праці.

Додатком 5 до Інструкція №144 визначено перелік документації, що відпрацьовується для організації та проведення зборів, зокрема, план організації та проведення зборів; розпорядок дня; відомість обліку та наявності особового складу, зброї, озброєння, техніки та матеріальних цінностей; журнал реєстрації інструктажів про заходи безпеки; журнал обліку бойової та спеціальної підготовки; плани проведення занять; білети, тести з відповідями; роздавальна-здавальна відомість (копія); відомість про результати виконання вправ; акт про проведення контрольного заняття особового складу з визначення готовності до виконання стрільб штатним артилерійським пострілом; відомість результатів контрольного заняття на допуск особового складу до виконання вправ стрільб штатним артилерійським пострілом; акт про перевірку технічного стану техніки та озброєння, засобів зв`язку та їх готовності до виконання стрільб штатним артилерійським пострілом; загальна відомість складання заліків (а.с.219).

Згідно рапорту від 27.09.2023 року, поданого т.в.о. начальника відділення бойової та спеціальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 НГУ майора ОСОБА_3 на ім`я т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 , під час перевірки 26.09.2023 року звітного матеріалу по проведенню спеціальних зборів з позаштатними гранатометниками NLAW та Javelin ВЧ НОМЕР_1 НГУ 18-23.09.2023 року було виявлено, що командиром навчальної групи позаштатних гранатометників NLAW та Javelin командиром відділення інструкторів (інструктором) 4 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 НГУ капітаном ОСОБА_1 не вівся облік бойової підготовки, на що вказують наступні недоліки: плани проведення занять не затверджені та не підписані керівником занять; у журналі по заходам безпеки від час проведення спеціальних зборів відсутні підписи особи, яка інструктує, перевіряє знання та осіб, які інструктуються; журнал обліку бойової підготовки спеціальних зборів своєчасно не вівся (а.с.139).

Вказане також підтверджується копіями відповідних журналів та планів проведення занять, долучених до матеріалів справи (а.с.83-116).

При цьому, судом першої інстанції у прийнятому рішенні обґрунтовано визначено, що рапорт від 27.09.2023 року не може бути взятий судом до уваги у зв`язку з відсутністю інформації про його реєстрацію у військовій частині, та зазначає, що за змістом п.2.6.10 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України № 747 від 23.08.2012 року, звернення (рапорти), які стосуються їх службової діяльності, у разі необхідності, реєструються в підрозділі документального забезпечення органу або підрозділу, в якому проходять службу такі особи, та опрацьовуються відповідно до вимог цієї Інструкції, якщо інше не встановлено законодавчими або нормативно-правовими актами. Отже, реєстрація рапортів, які стосуються службової діяльності, не є обов`язковою, та здійснюється у разі необхідності.

Також, у зв`язку з невиконанням (неповним виконанням) наказу №1351 в частині не підготовки документації відповідно до п.14 цього наказу, т.в.о. заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 особисто оголошено позивачу дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Апеляційним судом та судом першої інстанції встановлено, що враховуючи ту функцію, яку виконував позивач під час проведення спеціальних зборів, він в силу вимог статті 4 Закону №876-VII, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби, повинен був знати та виконувати свої обов`язки, визначені Інструкцією №144, яка є основним актом, що визначає порядок планування, організації, контролю та проведення зборів з особовим складом Національної гвардії України.

Отже, у випадку, якщо наказ №1351 був незрозумілий позивачу в тій чи іншій частині, він мав можливість у відповідності до статті 37 Статуту внутрішньої служби звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ, однак, позивач відповідного бажання не виявив, і будучи неодноразово повідомленим про необхідність відпрацювання документів за результатами зборів, фактично самоусунувся від виконання Наказу №1351 в цій частині.

Зважаючи на відсутність належно оформленої документації відповідно до п.14 наказу №1351, суд погоджується з доводами відповідача про те, що в даному випадку факт невиконання позивачем наказу був очевидним та не вимагав проведення службового розслідування, а вид дисциплінарного стягнення обраний уповноваженою особою в межах наданої влади командира з урахуванням характеру та обставин вчинення правопорушення.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, тому апеляційний суд вважає необґрунтованими та не сприймає доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції вимог вищевказаного податкового законодавства.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року в адміністративній справі №280/8971/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року в адміністративній справі №280/8971/23 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складена та проголошена в судовому засіданні 28.08.2024 року, в повному обсязі постанова складена 07 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко