Справа № 541/3523/24
Суддя: Морозовська О. А.
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/3523/24
Номер провадження 2-а/541/37/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 листопада 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Морозовської О.А.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Руль М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Свій позов мотивував тим, що відповідно до постанови № 648 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, винесеної 19.09.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, а саме за те, що він був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 02.09.2024 року засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим повідомленням з описом вкладення та повідомленням про вручення від 14.08.2024 року, відповідно до форми №20 від 28.08.2024 року, яка була додана до поштового відправлення, що було повернуто на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відсутній. Відповідно до п. 41 Постанови № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», військовозобов`язаний оповіщений належним чином, однак у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причину неявки не повідомив, тобто в особливий період не виконав вимоги абз. 3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». У зв`язку з чим до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Дана обставина підтверджується копією вказаної постанови. Із зазначеною вище постановою позивач категорично не згодний, виходячи з наступних обставин. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази. заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. 17.09.2024 року близько 18-30 год позивач був доставлений дільничним офіцером поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколу про адміністративне правопорушення, у подальшому протягом тривалого часу позивач перебував у приміщенні ТЦК поки складався протокол. Після оформлення всіх документів позивачу було повідомлено про необхідність проходження 18.09.2024 року військово-лікарської комісії та необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08-30 год 19.09.2024 року для розгляду справи про адміністративне правопорушення. 18.09.2024 року протягом усього робочого дня позивач проходив ВЛК. Не маючи достатньо часу для укладення договору з адвокатом з урахуванням зазначених вище обставин, та будучи несвоєчасно повідомленим про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач з`явився о 08-30 год. 19.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де повідомив про те, що бажає скористатися юридичною допомогою адвоката та просив відкласти розгляд справи на інший день для того, щоб позивач мав достатньо часу для пошуку адвоката, укладення з ним договору та підготовки до захисту, однак його клопотання було проігнороване, внаслідок чого позивач не зміг скористатися своїми правами. Позивач зазначив, що оскаржувана постанова містить відомості про те, що позивач не виконав вимоги абз. 3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». У той же час, вказану норму позивач ніяким чином не міг виконати, оскільки вона не передбачає для нього як військовозобов`язаного жодних обов`язків, а лише визначає граничний вік перебування військовослужбовців на військовій службі та можливість залишення на військовій службі військовослужбовців понад граничний вік. За таких обставин, позивач вважає, що постанова № 648 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, винесена 19.09.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., є протиправною та підлягає скасуванню. Позивач просив скасувати постанову № 648 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210- 1 КпАП України, винесену 19.09.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позов ОСОБА_1 вважають необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. З 17 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 розпочали направляти повістки поштою. Передувало цій події те, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з моменту прийняття набрання чинності Законом 3633-ІХ зобов`язані були уточнити свої облікові дані через ЦНАП, електронний кабінет або ТЦК за місцем свого перебування або місцезнаходження. Законодавством визначено, що повістка про виклик до ТЦК із повідомленням про вручення на адресу місця проживання може бути надіслана після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, зокрема адреси місця проживання. Тому, 14.08.2024 року ОСОБА_1 було відправлено рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення повістку за № 170821 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 8:30 02.09.2024 року для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби. 28.08.2024 року поштове відправлення повернулось з позначкою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Нові правила зазначені у пункті 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі-Порядок) передбачають, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних . У визначений у повістці час ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився підтверджуючих документів поважних причин неявки не надав. Тому, 13.09.2024 року про дане правопорушення рапортом була надана доповідь начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про неявку станом на 13.09.2024 року ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 . Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся листом до Миргородського районного відділу поліції щодо доставлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу за статтями 210 КУпАП, 210-1 КУпАП відповідно до статті 259 КУпАП за неявку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений у повістці час. 17.09.2024 року дільничим офіцером поліції Миргородського РВП Тукайлом Д.В. був доставлений ОСОБА_1 на підставі статті 259 КУпАП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення. Під час складання протоколу було досліджено обставини правопорушення та складено протокол № 648 за порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до вимог ч. 3 статті 210-1 КУпАП, де зазначено що громадяни зобов`язані з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені у повістці для визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення позивач отримав особисто та йому було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП (знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляду справи користуватися правовою допомогою особисто чи за дорученням юридичної особи) та повідомлено, що розгляд справи відбудеться на 08:30 19.09.2024 року. Під час розгляду справи 19.09.2024 року зі слів позивача він не отримував листа та не знав, що потрібно прийти, звертався до працівників «Укрпошти», але підтвердити документально свої слова не зміг. Тому, було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за № 648 від 19.09.2024 відповідно до вимог ч. 3 статті 210-1 КУпАП, так як позивач не надав жодного документа підтверджуючого неявку по поважній причині: хворобі, наявність відстрочки, інвалідність, бронювання та інші. Отже, з боку позивача ОСОБА_1 вбачається порушення законодавства у сфері оборони, а саме, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи зазначене просили відмовити в задоволенні позову, а провадження по справі закрити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пункт 19 статті 4 КАС України визначає індивідуальний акт як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

За приписами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ТЦК розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ТЦК.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Судом встановлено, що 28 червня 2024 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 648, відповідно до якого: 17 вересня 2024 року о 18 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 дільничний офіцер поліції РВП Тукайло Д.В., на підставі ст. 259 КУпАП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення доставлено ОСОБА_1 , який не прибув за викликом (повісткою) на 02.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , був викликаний засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим повідомленням з описом вкладення та повідомленням про вручення від 14.08.2024 року, відповідно до форми № 20 від 28.08.2024, яка була додана до поштового відправлення, яке було повернуто на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутній. Відповідно п. 41 Постанови № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», військовозобов`язаний оповіщений належним чином. Не виконав вимоги абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с. 8-9).

19 вересня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 винесено постанову № 648 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. Відповідно до зазначеної постанови, встановлено, що ОСОБА_1 17.09.2024 року доставлений приводом поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення, згідно ст. 259 КУпАП, який був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 02.09.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим повідомленням з описом вкладення та повідомленням про вручення від 14.08.2024 року, відповідно до форми № 20 від 28.08.2024, яка була додана до поштового відправлення, яке було повернуто на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутній. Відповідно до п. 41 Постанови № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», військовозобов`язаний оповіщений належним чином ОСОБА_1 у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причину неявки не повідомив, тобто в особливий період не виконав вимоги абз. 3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 10).

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 1 ч.1 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 18 травня 2024 року) в разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

На підставі п. 32 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (в редакції до 18 травня 2024 року), у разі отримання розпорядження відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору), до органів СБУ, Служби зовнішньої розвідки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних (резервістів) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів; здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання шляхом вручення під їх особистий підпис у картках первинного обліку повісток (додаток 11, для призовників - додаток 18 до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352; у триденний строк письмово повідомляють районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про результати оповіщення, виконання призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вимог законодавства; забезпечують контроль за прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

На підставі ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).

Проте, протокол про адміністративне правопорушення № 648 від 17 вересня 2024 року та постанова по справі про адміністративне правопорушення № 648 від 19 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 містять суттєві протиріччя. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року містить суттєві недоліки, у зв`язку з чим на його підставі неможливе винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з дотриманням норм КУпАП.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка є нормою з бланкетною диспозицією, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Проте, зважаючи на бланкетність диспозиції частини 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваній постанові чітко не зазначено яку конкретно норму законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію було порушено та в чому конкретно таке порушення проявилося. Так, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тоді як в оскаржуваній постанові зазначено, що він не виконав вимоги абз. 3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, статтею 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взагалі передбачено граничний вік перебування на військовій службі, але статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Також, в зазначеному протоколі не зазначений час скоєння правопорушення, протокол не відображає дату та час вчинення правопорушення, а зазначено лише дату та час, коли було доставлено ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, відсутня можливість встановити початок перебігу строку вчиненого правопорушення. Таким чином, з протоколу не вбачається дата та час вчинення, а відтак, і суть адміністративного правопорушення.

Відповідачем зазначені обставини не спростовані.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів затверджено Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487.

Відповідно до п. 1 цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є безпідставною.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Керуючись ч. 2 ст. 19, 65 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 251, 252, 254-256, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та ст.ст. 5, 9, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову №648 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену 19 вересня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року.

Суддя: О. А. Морозовська