Справа № 160/4981/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/4981/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року (суддя Олійник В.М.) в справі № 160/4981/22 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій від 26 липня 2021 року про знаття з реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; поновлення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 26 липня 2021 року про знаття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі третя особа просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що позивач з 2016 року не проживала за адресою АДРЕСА_1 , не сплачувала комунальні та інші послуги, є такою, що втратила право постійного проживання в квартирі та користування нею, а третя особа є законним власником квартири.

Рішенням суду першої інстанції порушено право власності позивача на нерухоме майно.

Судом першої інстанції не повідомлено третю особу про поновлення провадження у справі.

Судом першої інстанції не взято до уваги постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року в справі № 201/1515/22.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на їх балансі, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_2 , та цим рішенням вказаний будинок віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, фактично вказаний будинок передано із спільної власності територіальної громади області до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра на підставі актів приймання-передачі.

Матеріали справи містять копію обмінного ордеру №034153 від 22 жовтня 1987 року на право безоплатного проживання та користування квартирою АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №6494 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 червня 2021 року в квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (зареєстрована з 30 червня 1998 року).

Згідно з листом Департаменту житлового господарства вищезазначений будинок переданий до комунальної власності, за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до листа комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 червня 2021 року ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_3 покупцю ОСОБА_6

20 липня 2021 року на підставі іншого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 придбала спірне майно.

З 20 липня 2021 року право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області в справі індекс №2-03 «Договори відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувалися» П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори за 2006-й рік за період з 13 червня 2006 року по 26 липня 2006 року, відсутній договір купівлі-продажу квартири (посвідчений державним нотаріусом Ужва Т.М.) від 26 липня 2006 року, реєстровий номер 1-4534, однією із сторін якого є ОСОБА_5 ; також реєстр не містить відомостей про вчинення запису про посвідчення договору купівлі-продажу квартири 26 липня 2006 року по реєстру за номером 1-4534, однією з сторін якого є ОСОБА_5 .

Згідно з листом Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб 26 липня 2021 року до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради звернулася новий власник, за заявою якої ОСОБА_2 , яка проживала в даній квартирі та сплачувала за комунальні послуги, була знята з реєстрації місця проживання в квартири АДРЕСА_3 .

Починаючи з 08 вересня 2021 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_7 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року по справі №201/1515/22 позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення, задоволено частково та вирішено витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50.6 кв.м., житловою площею 28.6 кв.м., опис: 1- коридор, 2 - вбудована шафа, 3 - ванна, 4- туалет, 5 - вбудована шафа, 6 - житлова, 7 - житлова, 8 - кухня, 9 - комора, І - лоджія; (реєстраційний номер об`єкта нерухома майна - 101).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року по справі №201/1515/22, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року залишено без змін.

Врахувавши приведені судові рішення, суд першої інстанції вважав, що новим власником квартири не є ОСОБА_1 , з урахуванням чого остання не має правових підстав для здійснення дій по зняттю з реєстрації місця проживання осіб, які є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 , а відповідачем порушено положення Закону №1871-ІХ та Порядок №265 при прийнятті рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивача.

Суд доходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим рішення має бути скасоване із закриттям провадження у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 на підставі обмінного ордеру №034153 від 22 жовтня 1987 року на право безоплатного проживання в квартирі АДРЕСА_3 .

Власником квартири АДРЕСА_3 з 20 липня 2021 року є ОСОБА_1 , яка придбала квартиру у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу 20 липня 2021 року.

Згідно з листом Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб 26 липня 2021 року до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради звернулася новий власник, за заявою якої ОСОБА_2 , яка проживала в даній квартирі та сплачувала за комунальні послуги, знята з реєстрації місця проживання в квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року у справі №201/1515/22, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року, частково задоволено позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., опис: 1- коридор, 2 - вбудована шафа, 3 - ванна, 4- туалет, 5 - вбудована шафа, 6 - житлова, 7 - житлова, 8 - кухня, 9 - комора, І - лоджія; (реєстраційний номер об`єкта нерухома майна 101).

Судом встановлено, що підставами позову в справі, що розглядається зараз, є порушення житлових прав позивача.

Відтак, заявлені позовні вимоги фактично стосуються захисту порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, а саме в частині порушеного права позивача на проживання та користування житловим приміщенням.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17, від 04 грудня 2019 року у справі №820/212/18, від 19 лютого 2020 року у справі №161/20662/18, у яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 522/20762/19, позовні вимоги у якій стосувалися визнання протиправними дій Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання, розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказує на порушення відповідачем встановленого законом порядку зняття з реєстрації місця проживання, внаслідок чого порушено її житлові права, що і стало підставою для звернення з таким позовом.

Відтак, в цьому випадку позивач не погоджується з позбавленням права користування житловим приміщенням (квартирою) та зняттям з реєстраційного обліку, проведеним на підставі заяви нового власника житла, тобто спір стосується права користування житловим приміщенням, відповідно має приватноправовий характер.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 27 липня 2023 року в справі № 420/13945/22.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи приведений висновок Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права при визначенні юрисдикції спору про оскарження рішень про зняття з реєстраційного обліку особи, суд доходить до висновку, що ця справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, відповідно, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.

На виконання частини першої статті 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляду цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції.

Також суд роз`яснює позивачеві про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 238, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в справі № 160/4981/22 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в справі № 160/4981/22 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Закрити провадження у справі № 160/4981/22 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 06 листопада 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко