Справа № 160/5456/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/5456/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу №6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 року (головуючий суддя Неклеса О.М.)

у справі №160/5456/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу №6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 27.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу №6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якому просила:

- з врахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), у т.ч. встановлену суддями Великої Палати Верховного Суду невідповідність Конституції України (неконституційність) Закону України від 20.11.2012 р. №5492-УІ «Про Єдиний державний демографічний, реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», та відповідно із вимогами ч. 4 ст. 7 КАС України - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

- зобов`язати відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років, чим поновити дію цього паспорту. Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку із досягненням 25- річного віку позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, однак у відповідь отримала відмову міграційного органу. Позивач зазначає, що вона не бажає отримувати паспорт нового зразка (ID - картку), в зв`язку з відмовою від обробки персональних даних та оскільки не бажає, щоб їй присвоювали будь - які ідентифікатори особистості. Відтак позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо вклеювання до її паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

Зобов`язано відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у Відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 25-річного віку до паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №503-ХІІ. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправними дії відповідача щодо відмови вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років. При цьому, законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивачки у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у зв`язку із недотриманням 30-ти денного строку звернення до територіального органу ДМС, паспортний документ позивачки вважається недійсним та підлягає обміну на новий паспорт затвердженої форми. Зазначає, що позивачка була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон, строком дії до 18.08.2025 року з присвоєнням УНЗР, внесенням відцифрованого образу обличчя, внесенням відцифрованого підпису за особистою згодою, яка 31.07.2015 у заяві-анкеті просила внести до ЄДДР інформацію про неї у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідний паспорт видано позивачці 18.08.2015, який є діючим.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта книжечки НОМЕР_1 , зразка 1994 року.

У зв`язку з досягненням 25-річного віку позивачка, 19.12.2023 року звернулася до відповідача з заявою щодо вклеювання нової фотокартки в її паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Відповідачем розглянуто заяву позивачки та листом №1215-296/1215-24 від 06.01.2024 року повідомлено, що згідно пункту 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 25.06.1992 № 2503-ХІІ до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. При цьому, відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2022 р №1202 Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану, паспорти громадянина України зразка 1994 року, до яких не вклеєно фотокартку особи у разі досягнення нею 25- чи 45-річного віку, строк вклеювання до яких настав за 30 днів до 24.02.2022 року та після 24.02.2022 року є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та підлягають обміну або вклеюванню нових фотокарток відповідно до досягнутого віку протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Зазначеною постановою затверджені, зокрема, зразок бланка, його технічний опис, порядок подання заяв, організація його видачі, дії працівників під час прийому заяв оформлення та видачі паспорта. Відповідно пункту пп.6 п.6 вказаного Порядку, у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта. Таким чином, термін звернення до територіального підрозділу ДМС з метою вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 25-річного віку в паспорт громадянина України, відповідно до дати народження заявниці 10.07.1994 року, - до 10.08.2019. Отже, з 11.08.2019 року паспорт серії НОМЕР_1 вважається не дійсним, та таким, що підлягає обміну, згідно вказаного Порядку. Судове рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), на яке посилається позивачка, не може бути підставою для видачі паспорту громадянина України у вигляді зразка, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, оскільки є індивідуальним актом, та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи. Зазначена зразкова справа № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, а не вклеювання фотокартки до паспорта. Враховуючи викладене, у Відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 25-річного віку до паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №503-ХІІ.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо вклеювання до її паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VІ від 20.11.2012 року, норми Постанови Кабінету Міністрів України №784 від 18.10.2017 року "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації" із змінами та доповненнями від 03.10.2018 року № 795, норми Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (пп."а" п.1 ч.1 ст.13 ЗУ №5492-VI).

Відповідно до пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII (Положення №2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 8 Положення №2503-XII визначено, що термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 3 Постанови № 302 установлено, що:

- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється;

- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302» (Постанова №398) до Постанови №302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2016 №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови № 302, Постанови №398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (Порядок №456).

Згідно з пунктом 1 Порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Пункт 2 розділу V Порядку №456 передбачає, що для вклеювання фотокартки при досягненні віку 25 або 45 років особи, на ім`я якої оформлений паспорт, протягом 30 календарних днів заявник подає працівнику територіального підрозділу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток за формою згідно з додатком 4 до цього Тимчасового порядку.

Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток.

Отже, за чинним законодавством передбачено, що громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.

Матеріалами справи підтверджується, що 25-річного віку позивачка досягла 10.07.2019 року, однак з вимогою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 25-річного віку позивачка звернулася до відповідача лише в грудні 2023 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у постанові №2503-XII (т.т. строк порушено більше 5 років).

Пунктом 8 Положення № 2503-XII визначено, що до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Отже, станом на час розгляду даної справи паспорт позивачки вважається недійсним більше 5 років.

Водночас, позивачка не зазначає в позові про причини пропуску строку вклеювання фото у зв`язку з досягненням 25-ти річного віку.

При цьому, пропущення позивачкою строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 25-річного віку є порушенням вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку №302.

В той же час за це порушення позивачка може бути притягнута до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки, оскільки позивачка зазначає, що не бажає отримувати паспорт у формі ID-картки та на даний час не дає згоду на обробку її персональних даних.

Паспорт, в якому не вклеєно фотокартку при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним не має наслідком його вилучення.

Крім того, вище наведеними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.

Таким чином, за умови звернення позивачки із відповідною заявою та визначеним законом переліком документів (паспорт та фотокартки) міграційний орган повинен був вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка дійсно 19.12.2023 року звернулася до відповідача з заявою, в якій просила:

- вклеїти фото в її існуючий паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.07.2011 р. Красногвардійським РВУ МВС України в Дніпропетровській області для поновлення строку його дії відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ.

- вести облік відносно ОСОБА_1 за раніше встановленими формами за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання цифрового ідентифікатора особи (у т.ч за серією та номером паспорту), без внесення інформації про них до ЄДР чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

Відповідачем розглянуто заяву позивача та листом №1215-296/1215-24 від 06.01.2024 року повідомлено, що згідно пункту 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 25.06.1992 № 2503-ХІІ до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. При цьому, відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2022 р №1202 Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану, паспорти громадянина України зразка 1994 року, до яких не вклеєно фотокартку- особи у разі досягнення нею 25- чи 45-річного віку, строк вклеювання до яких настав за 30 днів до 24.02.2022 року та після 24.02.2022 року є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та підлягають обміну або вклеюванню нових фотокарток відповідно до досягнутого віку протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (Порядок). Зазначеною постановою затверджені, зокрема, зразок бланка, його технічний опис, порядок подання заяв, організація його видачі, дії працівників під час прийому заяв оформлення та видачі паспорта. Відповідно пункту пп.6 п.6 Порядку, у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта. Таким чином, термін звернення до територіального підрозділу ДМС метою вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 25-річного віку в паспорт громадянина України, відповідно до дати народження заявника 10.07.1994 року, - до 10.08.2019. Отже, з 11.08.2019 року паспорт серії НОМЕР_1 вважається не дійсним, та таким, що підлягає обміну, згідно вказаного Порядку.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивачка звернулась до міграційного органу з заявою щодо вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, оскільки не бажає отримувати паспорт нового зразка (ID - картку ), в зв`язку з відмовою від обробки персональних даних.

При цьому, частиною 3 статті 13 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Водночас, в силу частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Слід зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою.

При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Проте, норми Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначеної у частині 7 статті 21 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI, у розумінні пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №5492-VI є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем норми підпункт 6 пункт 6 Порядку №302, є, по суті, примушуванням позивачку до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить її переконанням, а, отже, обмежує її права й свободи. Водночас позивачка на даний час не дає згоди на обробку її персональних даних.

З огляду на вказані обставини є достатні підстави вважати, що висновки, викладені у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17) можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

На переконання Великої Палати Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було "встановлене законом"), не є "необхідним у демократичному суспільстві".

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові від 19.09.2018 указала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачка має право на вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 25 років.

При цьому, є необґрунтованими посилання відповідача, що правові висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у розглянутому спорі, оскільки такі висновки суду здійснені у правовідносинах, які не є подібними, враховуючи, що за обставинами вказаних справ позивачі оскаржували відмову у видачі паспорта книжечки, зразка 1994 року.

У даній справі спірним є відмова вклеїти фотокартку до наявного у позивачки паспорта книжечки зразка 1994 року.

Аргументи відповідача на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована ГУ ДМС у Дніпропетровській області 18.08.2015 р. паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , строком дії до 18.08.2025 року з присвоєнням УНЗР 809, внесенням відцифрованого образу обличчя, внесенням відцифрованого підпису за особистою згодою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка 31.07.2015 р. у заяві-анкеті просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру (далі ЄДДР) інформацію про неї у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, судом апеляційної інстанції спростовуються, оскільки наявність у позивачки паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , не є підставою для відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.10.2020 року у справі №520/12075/19, яка стосувалася оскарження відмови міграційної служби у вклеюванні до паспорта позивача додаткової фотографії після досягненням ним 45-річного віку та пропуску тридцятиденного строку звернення з моменту настання цієї події, зауважив, що законодавством не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу цього строку.

Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що застосування відповідачем підпункту 6 пункту шостого Порядку № 302 по суті є примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить його релігійним переконанням, а, отже, обмежує права й свободи особи.

Крім того Верховний Суд зауважив, що пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку із досягнення 45-річного віку без поважних причин є порушенням вимог підпункту 6 пункту шостого Порядку № 302.

У той же час за це порушення позивача може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.

Отже, відсутність у позивача дійсного паспортного документу суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.08.2020 року у справі № 240/3660/19, від 10.09.2020 року у справі № 420/7135/19.

Згідно з положеннями статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст.32 Конституції України, зокрема:

неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо.

Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвитку людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 вказаної Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (пункт 25 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).

Стаття 8 вказаної Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п. 65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Суд зазначає про те, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивачка в позові просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29 липня 2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

Водночас, бездіяльність суб`єкта владних повноважень це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

В свою чергу дії це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

На звернення позивачки, відповідач, листом №1215-296/1215-24 від 06.01.2024 року повідомив, що відсутні законні підстави для вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 25-річного віку до паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №503-ХІІ.

Таким чином, позивачка фактично не згодна з відмовою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 25-річного віку до паспорта громадянина України тому, в даному випадку відсутня бездіяльність з боку міграційного органу.

При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і визнав протиправними дії відповідача щодо відмови вклеїти до паспорта позивачки серії НОМЕР_1 нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

При цьому, законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивачки у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивачки зразка 1994 року нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Аналогічний підхід до застосування зазначених норм права Верховний Суд висловив у постановах від 05.12.2019 у справі № 420/270/19, від 15.01.2020 у справі №620/1043/19, від 24.01.2020 у справі №420/3611/19, від 31.01.2020 у справі №200/6627/19-а, від 06.02.2020 у справі №480/1430/19 та 31.03.2020 у справі №460/842/19.

Також наведені вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 21.04.2021 у справі № 620/882/20.

Таким чином, порушені права позивачки слід відновити шляхом зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 29.07.2011 р. Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.11.2024 ураховуючи відпустку судді-доповідача.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 24.10.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Н.А. Олефіренко