Справа № 308/16515/24
Суддя: Шумило Н. Б.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Вовканича А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 3166480 від 30.09.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою серії ЕНА № 3166480 від 30.09.2024 року, винесеною поліцейським 2 взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП за те, що 30 вересня 2024 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , на 790 км автодороги М06 він перевищив максимальну дозволену на цій ділянці швидкість. На думку співробітника патрульної поліції ОСОБА_2 , він, нібито, порушив вимоги п.п. 12.9.б ПДР України.

З даною постановою не погоджується, вважає її незаконною та винесеною з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, у п.5 оскаржуваної постанови зазначено, що він порушив пункт 12.9. б ПДР перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3. Поліцейський інкримінує йому порушення вимог знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», знаку 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» та якогось знаку 30.3. Вказує, що знак 30.3 в ПДР України відсутній, тому його порушити неможливо. Знак 3.31 на ділянці дороги, де його зупинив працівник патрульної поліції не встановлений, тому його теж порушити було неможливо. Що стосується знаку 3.29, то він рухався із дозволеною швидкістю на ділянці дороги.

Підпунктом «г» п. 12.6 ПДР України встановлено, що на всіх дорогах поза населеними пунктами на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою дозволена максимальна швидкість не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год. Їдучи із дозволеною швидкістю по дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, відразу після знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» він почав безпечно гальмувати, рухаючись у потоці, щоб не створювати небезпеку кільком автомобілям, які рухалися позаду. За цим знаком на невеликій відстані знаходився тимчасовий знак (на період проведення дорожніх робіт, які 30.09.2024 року не проводилися) обмеження швидкості 50 км/год, а відразу за ним постійний знак «обмеження швидкості 50 км/ год». Молодшим лейтенантом ОСОБА_2 було зупинено його автомобіль та роз`яснено, що швидкість його автомобіля зафіксована приладом Трукам. Причому, швидкість фіксував інший поліцейський (не представився), а не ОСОБА_2 , тримаючи прилад Трукам у руках. Зазначає, що швидкісний режим він не порушував, а прилад Трукам, працюючи з рук поліцейського може давати суттєву похибку.

Вказує, що правил дорожнього руху він не порушував, рухався із дозволеною швидкістю. Доказів, що його автомобіль рухався з більшою швидкістю, співробітники поліції не надали, лише формально записали зафіксовану ними швидкість в оскаржувану постанову. Його притягнуто до адміністративної відповідальності за провину, яку він не вчиняв. Висновки інспектора поліції взагалі не відповідають фактичним обставинам справи та порушують норми матеріального і процесуального права. Таким чином, не маючи взагалі жодних належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, інспектор патрульної поліції притягнув його до відповідальності, не виконавши при цьому вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП. У даному випадку жодних доказів його вини немає, а отже немає й складу правопорушення.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2024 року позовну заяву було залишено без руху. При цьому, 15.10.2024 року позивачем подано заяву, якою усунуті зазначені в ухвалі недоліки та подано позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено справу розглядати із врахуванням особливостей провадження, встановлених ст. 286 КАС України. Призначено справу до судового розгляду з повідомленням сторін.

21.10.2024 до суду від представника відповідача ДПП Вовканича А.І. через систему «Електронний суд» поступив відзив на позовну заяву, до якого додано докази його направлення іншим учасникам справи. У відзиві зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що 30.09.2024 року біля 14:13 години під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за адресою: Закарпатська область автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» на 790 км за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме - водій транспортного засобу «ВАЗ» з державним номерним знаком НОМЕР_1 який рухався зі швидкістю 88 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год), чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год, чим порушив п. 12.9.б ПДР України.

На підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено. Поліцейський ОСОБА_2 підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 (Позивач), належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки, причину перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та підписом Позивача в постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3166480 від 30.09.2024). В ході розгляду справи всі усні доводи Позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення водій не надавав. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті. На фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Інспектор виніс постанову за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340грн., що дорівнює 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Також вказано, що факт перевищення швидкості руху доводиться відео та фото доказами з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 TC 000624. Згідно відеозапису з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 TC 000624, транспортний засіб ВАЗ з д.н.з. НОМЕР_1 рухався в зоні дії дорожнього знаку 3.29 зі швидкістю 88 км/год. А факт правомірності обмеження швидкості на даній ділянці дороги схемою організації дорожнього руху.

Щодо застосовування працівниками поліції приладу TruCam в руках, вказано, як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22- 38/49 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Тобто без триноги. Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») засноване на державній власності і входить до сфери управління Мінекономрозвитку України. Даний лист ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 не скасовано та не оскаржено в судовому порядку. Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 року у справі № 607/4677/21. Тобто надані докази є належними, допустимими.

Щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, то з відеозапису доданого суду на дослідження вбачається, що розгляд справи розпочинається о 14 год 09 хв з представлення поліцейського та повідомлення причини зупинки «Перевищення швидкості на 38 км/год». О 14 год 11 хв 30 сек інспектор оголошує про початок розгляду справи та ознайомлює Позивача з правами особи яка притягається до відповідальності передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується додатково підписом Позивача в пункті 8 постанові серії ЕНА № 3166480 від 30.09.2024. Додатково Інспектор наголошує Позивачу, що поліцейські не зобов`язані забезпечити йому адвоката. Але зобов`язані ознайомити його з правом скористатися правовою допомогою та пропонує позивачу зателефонувати адвокату. О 14 год 12 хв 30 сек Позивач зазначає, що клопотань по суті розгляду справи не має. 14 год 15 хв 00 сек - Позивач отримує копію постанови та ставить в ній два підписи, про отримання копії постанови та про ознайомлення його з правами особи, яка притягається до відповідальності.

Вказано, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Через зайнятість головуючого судді в розгляді інших справ, судове засідання в даній справі 24.10.2024 та 04.11.2024 не відбулося.

25.10.2024 від позивача ОСОБА_3 поступила заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у її задоволенні відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 11.11.2024 позов підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві, наголосив що правил дорожнього руху він не порушував. Просив врахувати, що швидкість транспортного засобу фіксувалась одним інспектор, а постанову виносив інший. Крім того, прилад Трукам, яким здійснювалось фіксування швидкості не був стаціонарно вмонтованим, а поліцейський тримав його в руках, тому такий міг давати суттєву похибку. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача УПП в Закарпатській області ДПП Вовканич А.І., який діє на підставі довіреності від 10.01.2024 року, в судовому засіданні 11.11.2024 щодо вимог позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві. Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, факт порушення позивачем ПДР зафіксовано належними доказами. Щодо приладу Трукам, то такий отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, пройшов повірку та є придатним до застосування. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія серії ЕНА №3166480 від 30.09.2024 винесеною поліцейським 2 взводу 4 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в ЗЩакарпатській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що ОСОБА_1 , 30.09.2024 року о 14:09:58, траса М06, 790 км керував транспортним засобом марки ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 88 км/год в зоні дії знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу на 38 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом для вимірювання швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС000624, камера 470423, чим порушив п. 12.9.б ПДР України Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

До відзиву додано копію Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/30513 від 26 березня 2024 р. яке чинне до 26 березня 2025р., відповідно до якого Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 ТС000624 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Також копію Експертного висновку щодо програмного забезпечення TruCАМ щодо можливості використання для розшифрування (перегляду) на ЕОМ змісту файлів, що зафіксовані Лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCАМ.

Копією листа Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49 підтверджується, що Лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Також додано відеозапис, з якого вбачаються обставини вчинення адміністративного правопорушення, на такому зафіксовано транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 та його швидкість, яка становила 88км/год., процедури розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Додане до матеріалів клопотання про долучення доказів (схеми організації дорожнього руху), не береться судом до уваги, оскільки до такого клопотання не додано підтвердження його надсилання іншим учасникам справи.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів

У відповідності до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.9.б ПДР передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29"Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що позивачем не оспорюється те, що він 30.09.2024 о 14.09 год. на 790 км автодороги М06 керував транспортним засобом марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому, позивач ОСОБА_1 , як на підставу цього адміністративного позову, покликається на те, що він не порушив ПДР, не перевищив дозволеної швидкості, однак слід зазначити, що наведені доводи позивача спростовуються відеозаписом, який доданий відповідачем до відзиву.

Як встановлено судом, факт вчинення вказаного адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 ТгuСАМ № ТС000624 та підтверджується відеозаписом події з цього пристрою, який був досліджений судом та приймається до уваги, на такому чітко зафіксовано швидкість 88км/год транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 30.09.2024 о 14.09 год.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 ТгuСАМ ІІ має сертифікат відповідності від 26.12.2018 року № UA.TR.001.

Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/30513 від 26 березня 2024 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 ТгuСАМ № ТС000624. Дане свідоцтво чинне до 26 березня 2025 року.

Згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості LTI 20/20 ТгuСАМ № ТС000624, спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, його покази є доказом у розумінні вимог ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП.

Лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Зазначене підтверджується листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49.

До аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд у постанові від 04.03.2021 у справі № 233/5016/20, посилання позивача на ті обставини, що використання приладу TruCAM в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, колегія суддів вважає помилковим зважаючи на те, що лазерний вимірювач відноситься саме до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань швидкості транспортних засобів, проте, вимірювання швидкості транспортних засобів, цей прилад здійснює автоматично.

Наведеним спростовуються доводи позивача в тій частині, що прилад ТгuСАМ не був стаціонарно вмонтованим та міг дати похибку.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, таке право становить одну з основоположних засад справедливого розгляду.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.

Дослідженим під час судового засідання відеозаписом підтверджується, що інспектором поліції Митровка Р.Я. було дотримано процедуру під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, позивачу були роз`яснені у повному обсязі його права, в тому числі право на правову допомогу, і з`ясовано чи бажає він скористатися своїми правами, на що ОСОБА_1 відповів, що нічого не бажає. Також, було роз`яснено порядок оскарження постанови, сплати штрафу, позивач на місці зазначив, що буде оскаржувати постанову та отримав її копію. Крім того, на відео зафіксовано, що позивач ОСОБА_1 розписувався в оскаржуваній постанові.

Викладене свідчить, що на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час винесення оскаржуваної постанови були дотримані норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Щодо доводів позивача про те, що один інспектор фіксував швидкість, а інший розглядав справу та виносив оскаржувану постанову, то такі судом оцінюються критично.

Патрулювання здійснюється, як правило, поліцейським екіпажем, відтак не виключає участь кількох поліцейських у фіксуванні та оформленні правопорушень, тому фіксування та складання постанови про накладення адміністративного стягнення різними інспекторами можливе та не суперечить вимогам Закону «Про національну поліцію» та відповідній Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

За наведеного, суд вважає, що доводи позивача зводяться лише до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, при цьому доказів про те, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови порушив вимоги чинного законодавства позивачем не долучено, як і не долучено взагалі будь-якого доказу, який би підтверджував обставини, викладені ним у позові.

Будь-яких інших порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не встановлено, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Також, суд вважає, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.

Окрім того, із оскаржуваної постанови слідує, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст.286 КАС України.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даючи оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач в межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат (сплачений позивачем судовий збір) в порядку статті 139 КАС України суд не вбачає.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 293 КАС України, ст. 122, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження: м.Ужгород, вул. Олега Кошового, 2.

Повне рішення суду складено 12 листопада 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило