Справа № 520/19591/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р. справа № 520/19591/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

1. визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у нарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік) невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб в розмірі 20416 грн., виходячи з розміру грошового забезпечення за червень 2023 року в розмірі 7656,00 грн.;

2. зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік) невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб в розмірі 169637 грн. 60 коп.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем протиправно невиплачено при звільненні позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік) невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб в розмірі 169637 грн. 60 коп., а тому вважає свої права порушеними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.07.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а позов відповідно таким, що не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 06.07.2019 по 24.07.2023 проходив службу в Національній поліції України на різних посадах.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №322 о/с від 24.07.2023 року позивача було звільнено з органів Національної поліції України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У позовній заяві зазначено, що Головним управлінням Національної поліції в Харківській області при звільненні позивача 24.07.2023 року не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік) невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб в розмірі 169637 грн. 60 коп.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою, яку розглянуто в межах адміністративної справи №520/30927/23.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі №520/30927/23, визнано протиправно бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 по справі №520/30927/23, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №520/30927/23 - залишено без змін.

25 червня 2024 мною позивачем через свого представника засобами поштового зв`язку «Укрпошта» направлено на адресу ГУ НП в Харківській області письмову заяву стосовно виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі №520/30927/23 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 по справі №520/30927/23.

Листом від 08.07.2024 №147аз,С-188/119/05/29-2024 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на звернення представника позивача повідомлено про те, що виплата на виконання судового рішення згідно розрахунку буде складати 20416,00 - 306,24 (військовий збір 1.5 %) на карту Приват Банк - 20109,76 грн.

Згідно платіжної інструкції №404 від 29.07.2024 позивачу виплачено 20109,76 грн. на виконання вказаного судового рішення.

Відповідно до розрахунку на виконання рішення суду по справі № 520/30927/23, який додано до відповіді на звернення, грошове забезпечення позивача за червень 2023 року складалось з посадового окладу - 2600 грн., оклад за спеціальне звання - 1800 грн., надбавки за вислугу - 880 грн., надбавки за спеціальні умови проходження служби - 2376 грн. Тобто, суму грошової компенсації, яка виплачена позивачу на виконання судового рішення обраховано із грошового забезпечення за червень 2023, яке разом складає 7656 грн.

Позивач не погоджується із розрахунком Головного управління Національної поліції в Харківській області для виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/30927/23, вважає такі дії протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок №260).

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 (в редакції станом на день звільнення позивача) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі №520/30927/23, визнано протиправно бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб.

Судом у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 169637 грн. 60 коп., відмовлено, оскільки вказана вимога заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правовідносин і невчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень, адже нарахування цієї суми ще не відбулось.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 по справі № 520/30927/23, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №520/30927/23 - залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення суду по справі №520/30927/23, яке набрало законної сили, визнано за позивачем право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб.

А тому, судом у межах даної справи обставини щодо наявності у позивача права на отримання вказаної грошової компенсації не доказуються.

Щодо обчислення відповідачем грошової компенсації за невикористані дні, суд зазначає, що порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку визначається нормативно і залежить тільки від кількості днів невикористаної відпустки та одноденного розміру грошового забезпечення. Відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, оскільки Порядком №260 не передбачена будь-яка альтернатива під час такого розрахунку.

Так, порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку, встановлений пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 (в редакції станом на день звільнення позивача), з аналізу якого вбачається, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення зі служби, а одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Як вбачається з листа УФЗБО ГУНП в Харківській області від 05.08.2024 № 1867/119- 29/02-2024, грошове забезпечення ОСОБА_1 у липні 2023 року (місяці звільнення зі служби) складало: посадовий оклад - 2600,00 грн., оклад за спеціальним званням - 1800,00 грн., надбавка за стаж служби - 880,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 2376,00 грн. Разом: 7656,00 грн.

Отже, розмір місячного грошового забезпечення позивача на дату звільнення складає 7656,00 грн.

Відтак, розмір одноденного грошового забезпечення позивача в місяць звільнення зі служби становить 255,20 грн. (7656,00 грн / 30 календарних днів).

Враховуючи обставини того, що позивач має невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової), в загальні кількості всього 80 діб, то розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток складає 20416,00 грн. (255,20 грн. * 80).

Згідно платіжної інструкції №404 від 29.07.2024 позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток у розмірі 20109,76 грн. (з урахуванням утримання 1,5 % військового збору).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем було вірно розраховано суму до виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток у розмірі 20109,76 грн. (з урахуванням утримання 1,5 % військового збору).

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток необхідно використовувати положення Порядку № 100, а не Порядку № 260 (в редакції станом на день звільнення позивача), оскільки при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто у даному випадку Порядку № 260 (в редакції станом на день звільнення позивача), а положення Порядку № 100 вважати загальними нормами (lex generalis).

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2024 по справі №520/32235/23.

Таким чином, при визначені розміру компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток у сумі 169637,60 грн, заявником не вірно взято за основу місяць (травень 2023 року) з якого проведено розрахунок, адже ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції в липні 2023 року і компенсація за невикористану відпустку повинна проводитися, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Також, суд відхиляє посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.01.2024 по справі № 160/10875/19, оскільки спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувалися питання правомірності невиплати грошової компенсації за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку, при цьому, судом касаційної інстанції не надавалась оцінка здійсненого судом першої інстанції розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпусток.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє реальне порушення суб`єктивного права та законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019 по справі №826/1647/16, обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на викладене, позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 06.11.2024, з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко