Справа № 200/1649/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року справа №200/1649/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 200/1649/24 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.03.2024;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за професіями згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 періоди роботи позивача 26.06.2001 - 28.07.2003, 06.10.2003 - 16.06.2004, 17.06.2004 16.12.2007, 17.12.2007 - 13.02.2011, 21.02.2011 - 30.03.2012, 01.04.2012 17.01.2014, 20.01.2014 - 07.07.2015, 08.07.2015 - 28.03.2019, 10.04.2019 20.11.2023, 04.12.2023 - 22.02.2024, та стаж на провідній професії гірник очисного забою підземний з урахуванням кратності стажу 1 рік 3 місяці, як передбачено роз`ясненням від 20.01.1992 № 8 Міністерства соціального забезпечення України Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України Про пенсійне забезпечення за періоди роботи 17.06.2004 - 16.12.2007, 08.07.2015 - 28.03.2019, 10.04.2019 - 20.11.2023, 04.12.2023 - 22.02.2024 та прийняти рішення про призначення пенсії позивачу згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 63 від 01.03.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 за професіями згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 періодів з 26.06.2001 по 06.08.2001, з 06.10.2003 по 10.10.2003, з 17.06.2004 по 12.08.2004, з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 20.01.2014 по 27.01.2014, з 10.04.2019 по 17.04.2019, з 01.10.2001 по 31.10.2001, з 01.07.2014 по 06.07.2014, з 01.08.2014 по 03.08.2014, з 01.12.2023 по 03.12.2023, 20.12.2023, 15.02.2024, з 21.02.2011 по 30.03.2012, з 01.04.2012 по 31.12.2012, 01.01.2013 по 17.01.2014, з 13.08.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 18.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 19.12.2023, 21.12.2023 по 14.02.2024, 16.02.2024 по 20.02.2024 та стаж на провідній професії гірник очисного забою підземний з урахуванням кратності стажу 1 рік 3 місяці, як передбачено роз`ясненням від 20.01.1992 № 8 Міністерства соціального забезпечення України Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України Про пенсійне забезпечення за періоди роботи з 17.06.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 10.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 22.02.2024.

В іншій частині позовних вимог, - відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700, 00 грн. (сімсот гривень).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування скарги зазначено, що заява позивача та скановані документи після реєстрації за принципом екстериторіальності розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управління відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Так, вік позивача на день звернення 40 років 8 місяців, страховий стаж становить - 22 роки 9 місяців 24 дні, необхідний пільговий стаж становить - 25 років, страховий стаж з урахуванням кратності становить - 43 роки 9 місяців 24 дні, пільговий стаж позивача становить -22 роки 1 місяць 21 день

Періоди роботи, зазначені в резолютивній частині рішення суду, зараховані Головним управлінням до пільгового стажу наступним чином: з 17.06.2004 по 12.08.2004 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 21.02.2011 по 30.03.2012 зараховано до Списку № 1; з 01.04.2012 по 31.12.2012 зараховано до Списку № 1; з 01.01.2013 по 17.01.2014 зараховано до Списку № 1; з 13.08.2004 по 16.12.2007 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 08.07.2015 по 28.03.2019 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 18.04.2019 по 20.11.2023 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 04.12.2023 по 19.12.2023 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 21.12.2023 по 14.02.2024 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 16.02.2024 по 20.02.2024 зараховано як стаж працівника провідних професій.

Щодо зобов`язання зарахувати стаж на провідній професії «гірник очисного забою підземний» з урахуванням кратності стажу 1 рік 3 місяці, як передбачено Роз`ясненням від 20.01.1992 № 8 Міністерства соціального забезпечення України, скаржник зазначає, що Роз`яснення № 8 не містить норм права, якими регулюються спірні відносини у даній справі. Роз`яснення № 8 не є нормативним актом, а тому не є обов`язковими для застосування органами Пенсійного фонду України при розрахунку стажу громадян, які звертаються із заявами про призначення пенсії.

Норми права, що регулюють порядок обчислення стажу закріплені статтею 24 Закону № 1058, тому жодні роз`яснення Міністерства, які не є нормативно-правовим актом, до того ж прийняті в 1992 році, до моменту набрання чинності (01.01.2004) Закону № 1058, не можуть бути застосовані при розрахунку страхового та пільгового стажу.

Покладені судом першої інстанції зобов`язання на відповідача зарахувати період роботи з 17.06.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 10.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 22.02.2024 до пільгового стажу з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 є незаконними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач, 22 лютого 2024 року звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 63 від 01.03.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого пунктом 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Так, у рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить: 22 роки 9 місяців 24 дні, страховий стаж з урахуванням кратності: 43 роки 9 місяців 24 дні, пільговий стаж: 22 роки 1 місяць 21 день.

Відповідно до розрахунку стажу позивача вбачається, що:

-періоди з 26.06.2001 по 06.08.2001, з 06.10.2003 по 10.10.2003, з 20.01.2014 по 27.01.2014, з 10.04.2019 по 17.04.2019 зараховано як навчання за фахом;

-періоди з 01.10.2001 по 31.10.2001, з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 01.07.2014 по 06.07.2014, з 01.08.2014 по 03.08.2014, з 01.12.2023 по 03.12.2023, 20.12.2023, 15.02.2024 не зараховано до пільгового стажу;

-періоди з 21.02.2011 по 30.03.2012, з 01.04.2012 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 17.01.2014 зараховано за Списком № 1;

-періоди з 07.08.2001 по 11.09.2001, з 01.11.2001 по 28.07.2003, з 11.10.2003 по 16.06.2004, з 17.12.2007 по 13.02.2011, з 28.01.2014 по 30.06.2014, з 07.07.2014 по 31.07.2014, з 04.08.2014 по 07.07.2015 зараховано за ст. 14, пост. 202 підземні, сп.1, р.1, п-р.1 п.а-в;

-періоди з 17.06.2004 по 12.08.2004, з 13.08.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 18.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 19.12.2023, з 21.12.2023 по 14.02.2024, з 16.02.2024 по 20.02.2024 зараховано за ст. 14, П/П, підземні, сп.1, р.1, п-р.1 п.а-в.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 18.10.2000 судом встановлено, що у періоди 26.06.2001 - 28.07.2003, 06.10.2003 - 16.06.2004, 17.06.2004 - 16.12.2007, 17.12.2007 - 13.02.2011, 21.02.2011 - 30.03.2012, 01.04.2012 17.01.2014, 20.01.2014 - 07.07.2015, 08.07.2015 - 28.03.2019, 10.04.2019 20.11.2023, 04.12.2023 по день звернення до суду позивач працював на підземних роботах, що дають право на віднесення стажу роботи до пільгового.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

За частиною 1 статті 14 Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

За частиною 5 статті 114 Закону № 1058-IV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин 2 і 3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до частини 6 статті 114 Закону № 1058-IV, контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV - не менше 20 років.

Так, згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Матеріали справи свідчать, що трудова книжка позивача містить дані для визначення зазначеного періоду в якості пільгового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки у періоди з 26.06.2001 по 06.08.2001, з 06.10.2003 по 10.10.2003, з 20.01.2014 по 27.01.2014, з 10.04.2019 по 17.04.2019, з 01.10.2001 по 31.10.2001, з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 01.07.2014 по 06.07.2014, з 01.08.2014 по 03.08.2014, з 01.12.2023 по 03.12.2023, 20.12.2023, 15.02.2024, з 21.02.2011 по 30.03.2012, з 01.04.2012 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 17.01.2014, з 17.06.2004 по 12.08.2004, з 13.08.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 18.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 19.12.2023, з 21.12.2023 по 14.02.2024, з 16.02.2024 по 20.02.2024 позивач працював повний робочий день у шахті.

Доказів протилежного відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано.

Отже, вказані періоди мають бути зараховані позивачу за ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п. а-в.

Також позивач працював на провідній професії гірник очисного забою підземний у період роботи з 17.06.2004 по 16.12.2007, з 08.07.2015 по 28.03.2019, з 10.04.2019 по 20.11.2023, з 04.12.2023 по 22.02.2024.

Зі змісту скарги відповідача вбачається, що на підставі наданих документів, періоди роботи, зазначені в резолютивній частині рішення суду, зараховані Головним управлінням до пільгового стажу наступним чином: з 17.06.2004 по 12.08.2004 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 21.02.2011 по 30.03.2012 зараховано до Списку № 1; з 01.04.2012 по 31.12.2012 зараховано до Списку № 1; з 01.01.2013 по 17.01.2014 зараховано до Списку № 1; з 13.08.2004 по 16.12.2007 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 08.07.2015 по 28.03.2019 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 18.04.2019 по 20.11.2023 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 04.12.2023 по 19.12.2023 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 21.12.2023 по 14.02.2024 зараховано як стаж працівника провідних професій; з 16.02.2024 по 20.02.2024 зараховано як стаж працівника провідних професій.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в цій частині, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 суд враховує наступне.

Верховна Рада України прийняла постанову від 6 грудня 1991 року № 1931-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Постанова ВРУ № 1931), за п. 4 якої Кабінету Міністрів України доручено прийняти нормативні акти щодо застосування вказаного Закону з питань, віднесених ним до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання Постанови ВРУ № 1931 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 22 лютого 1992 року № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Постанова КМУ № 81).

Згідно п.1 Постанови КМУ № 81 міністерствами і відомствам України доручено розробити проекти нормативних актів щодо застосування Закону № 1788 згідно з додатком.

В додатку до Постанови КМУ № 81 наведений «Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розділом ІІ «Документи, що затверджуються міністерствами» Переліку проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено «Роз`яснення щодо врахування трудового стажу при призначенні пенсій (ст. 14 Закону)», виконавець Мінсоцзабез України, строк виконання березень 1992 року.

Водночас, роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8, зважаючи на дату його прийняття та форму викладення, не може вважатися документом, затвердженим міністерством на виконання Постанови КМУ № 81.

Верховний Суд в постанові 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16 дійшов висновку, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 за своєю правовою природою не належить до актів законодавства, в тому числі до актів нормативно-правового характеру, а носить лише рекомендаційний характер й, до того ж, в цьому роз`ясненні довільно розтлумачені норми всупереч правовому регулюванню, що було запроваджене ст. 14 та ч. 6 ст. 56 Закону № 1788.

Аналогічний правовий висновок щодо застування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 викладений Верховним Судом в п. 58 постанови від 08 липня 2021 року у справі № 212/1743/17-а.

Верховний Суд в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/591/19-а зазначив таке.

Посилання скаржника на обов`язковість застосування роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими з огляду на положення статті 7 КАС України, в якій закріплено перелік джерел права, які застосовуються судом.

Враховуючи, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 не є нормативно-правовим актом і джерелом права в розумінні ст. 7 КАС та не може підміняти і доповнювати положення ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058, оскільки носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, воно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В свою чергу, ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 та інші положення цього Закону не передбачають застосування кратності при обчисленні спеціального (пільгового) стажу на підземних роботах або за провідними професіями, тому лист-роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України не може вносити зміни до Закону.

Роз`яснення № 8 стосується виключно питання наявності у працівників права на призначення пенсії, а не обчислення розміру пільгової пенсії.

Таким чином, роз`яснення не є нормативним актом, тому не підлягає обов`язковому застосуванню пенсійним органом при розрахунку стажу громадян, які звертаються із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за частиною 3 статті 114 Закону №1058.

Також, суд вважає передчасним вказаний висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

З матеріалів справи слідує, що предметом оскарження до суду є визнання протиправним дії щодо не зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу за ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п. а-в та праці за провідною професією гірник очисного забою підземний.

Тобто, з огляду на зміст рішення та відповідей відповідача, відповідачем питання зарахування стажу на провідній професії гірник очисного забою підземний з урахуванням кратності стажу 1 рік 3 місяці, як передбачено роз`ясненням від 20.01.1992 № 8 Міністерства соціального забезпечення України, не вирішувалося, оскільки відповідне зарахування стажу ще не проводилось та відповідне рішення відповідачем не приймалось, а отже, суд вважає передчасними вимоги позивача в цій частині та є заявленими на майбутнє.

Зазначене зумовлює відмову у задоволені позовних вимог в цій частині та зміну рішення суду у цій частині.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 311, 315, ч. 3, 4 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 200/1649/24задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 200/1649/24 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 200/1649/24 виключити вислів: «з урахуванням кратності стажу 1 рік 3 місяці, як передбачено роз`ясненням від 20.01.1992 № 8 Міністерства соціального забезпечення України Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України Про пенсійне забезпечення»

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 200/1649/24- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 06 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць