Справа № 308/16126/24
Суддя: Шумило Н. Б.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Шикули Василя Петровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати виесену поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Шикулою Василем Петровичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3079966 від 19.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити. Крім того, просить стягнути на її користь сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову посилається на те, що 19.09.2024 поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Шикулою Василем Петровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3079966, про те, що 18.09.2024 о 23:50:05 у м. Ужгород, вул. Загорська, 65, ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби та не пред`явила посвідчення водія, чим порушила п.19.1а ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. За що поліцейським накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вважає дії поліцейського неправомірними, а винесену постанову незаконною та необгрунтованою, такою що винесена з порушенням її права на захист, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зазначає, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, грунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова не містить посилань на перелічені ст. 251 КУпАП докази вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Крім того, позивач вказує, що поліцейським оскаржувану постанову винесено з процесуальним порушенням, оскільки він повинен був це здійснити в приміщенні управління поліції, з розглядом клопотань водія, роз`ясненням їй прав та надання можливості водію скористатися правовою допомогою, а не в будь-якому іншому місці, що суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи. Вважає, що розгляд справи поліцейським ОСОБА_3 носив формальний характер. Жодних доказів про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП немає, а будь-який відеозапис не може бути визнаний належним та допустимим доказом з огляду на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб за допомогою якого здійснено фото чи відеозапис.

З наданого на вимогу захисника відеозапису не вбачається факт порушення нею вимог п. 19.1а ПДР, на такому не зафіксовано, що 18.09.2024 вона керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар. Вказано, що інспектором було винесено оскаржувану постанову без дослідження усіх обставин справи та порушено процесуальні правила винесення постанови.

Процесуальні дії по справі, заяви учасників

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху. При цьому, 11.10.2024 позивачем були усунуті недоліки зазначені в ухвалі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, та постановлено справу розглядати із врахуванням особливостей провадження, встановлених ст. 286 КАС України.

До суду 16.10.2024 від представника відповідача ДПП НПУ Ісак Д.І. поступив відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншим учасникам справи. У відзиві, серед іншого зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

18.09.2024 близько 23:50 екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгород, вул. Загорська, 65 помітив автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 , який порушив ПДР України, а саме: водій керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, порушивши п. 19.1 «а» ПДР України чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУПАП.

Відповідно до положень ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцю» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявилась позивач. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зунинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію та п.2.4 ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 19.1 «а» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Водію було роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується підписом ОСОБА_1 в постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3079966 від 19.09.2024). Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. Згідно ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію. Окрім того, в ході спілкування з позивачем у останньої було виявлено ознаки алкогольного сп?яніння та також складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №132190 від 19.09.2024.

Вказано, що відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, поліцейський мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення на місці.

Постанова ЕНА №3079966 від 19.09.2024 відповідає вимогам визначеним у ст. 283 КУпАП та Інструкції, в п. 7 якої зазначений доказ, а саме відеозапис із номером нагрудної камери поліцейського, на підставі якого розглядалася справа та встановлення всіх обставин справи та прийняття рішення.

Також, зазначено, що доводи позивача грунтуються на помилковому трактуванні положень ст. 268 КУпАП, оскільки законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивач не був позбавлений можливості звернутися за отриманням правової допомоги. На відеозаписі, який додано до відзиву, позивач не заперечує факт керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби.

Вважає позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог. В задоволенні позовних вимог просять відмовити.

24.10.2024 до суду від представника позивача адвоката Семеновича Т.С., який діє на підставі ордера серія АО №1147467 від 24.10.2024 поступила заява про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Розгляд справи 24.10.2024 та 31.10.2024 не відбувся, через зайнятість головуючого судді в розгляді інших справ.

Позивач у судовому засіданні 05.11.2024 підтримала позовні вимоги, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, зазначила, що 18.09.2024 о 23.50 год. керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_3 , рухалася по вул. Загорська в м. Ужгород, за її автомобілем їхала поліцейська машина, побачивши маячки вона зупинилася. Працівник поліції повідомив, що вона керувала транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар, однак правил дорожнього руху вона не порушувала, їхала з увімкненим ближнім світлом фар. Крім того, вказала, що працівник поліції не роз`яснював їй прав та обов`язків, і вона усе підписувала що надав інспектор поліції. Просила позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Семенович Т.С. в судовому засіданні 05.11.2024 підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві. Просив врахувати наведені у позові обгрунтування, та такий задовольнити.

В наступне судове засідання 12.11.2024 позивач та її представник не з`явилися, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому, 12.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Семеновича Т.С., який діє на підставі ордера серія АО №1147467 від 24.10.2024 поступила заява, в якій просить розгляд справи №308/16126/24 провести без їх участі, що суд вважає за можливе. Також вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі та просить задовольнити

Відповідач Департамент патрульної поліції та інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, через зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, про причини неявки суд не повідомии. При цьому, 16.10.2024 до суду від представника відповідача ДПП поступив відзив на позовну заяву.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 19.09.2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області капрала поліції Шикула Василем Петровичем відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 3079966 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови серія ЕНА № 3079966 від 19.09.2024 року слідує, що ОСОБА_2 18.09.2024 о 23.50 год. в м. Ужгород, вул. Загорська, 65, керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_3 , без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби не пред`явила посвідчення водія, чим порушив п.19.1.а ПДР, порушення водіями транспортних засобів використання освітлювальних приладів в темну пору, в умовах недостатньої видимості, в тунелях, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.

Також, до позову додано копію адвокатського запиту №23 від 24.09.2024 начальнику Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП щодо надання записів з відеореєстратора.

Представником відповідача до відзиву додано відеозапис, з якого вбачаються обставини вчинення адміністративного правопорушення, на такому зафіксовано рух транспортного засобу «VOLKSWAGEN» з номерним знаком НОМЕР_3 без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, процедури розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів

У відповідності до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами частини 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 19.1.а ПДР передбачено що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

У позовній заяві позивач просить скасувати постанову серії ЕНА №3079966 від 19.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст. 122 КУпАП вважає її незаконною та необгрунтованою, оскільки 18.09.2024 о 23.50 год. керувала транспортним засобом на якому були увімкнені фари ближнього світла.

При цьому, слід зазначити, що факт порушення водієм Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що позивачем не оспорюється те, що вона 18.09.2024 о 23.50 год. в м. Ужгород на вул. Загорська, 65, керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_3 .

При цьому, позивач ОСОБА_1 як на підставу цього адміністративного позову, покликається на те, що вона не порушила ПДР, керувала транспортним засобом на якому були увімкнені фари ближнього світла, однак слід зазначити, що наведені доводи позивача спростовуються відеозаписом, який доданий відповідачем до відзиву.

Проте наведені доводи позивача суд визнає неспроможними, виходячи із матеріалів відеозапису події з бодікамери поліцейського, що були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву. Так, на відеозаписі чітко зафіксовано рух транспортного засобу маркиVOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_3 , без увімкнених фар ближнього світла 18.09.2024 о 23:50:05. Після того, як працівниками поліції було зупинено вказаний транспортний засіб за порушення ПДР з`ясувалось, що за кермом такого була позивач. Даним відеозаписом також підтверджується, що в ході спілкування, після повідомлення водію причину зупинки, остання не заперечувала, що керувала транспортним засобом на якому не були увімкнені фари ближнього світла.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, таке право становить одну з основоположних засад справедливого розгляду.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.

Так, у своєму позові позивач посилається на те, що в порушення вимог закону працівниками поліції не вжито жодних дій щодо роз`яснення його прав та обов`язків передбачених ст. 268 КУпАП, та щодо надання можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Водночас, вказані твердження позивача спростовуються дослідженим під час судового засідання відеозаписом, на якому чітко зафіксовано, що інспектором поліції Шикулою В.П. було дотримано процедуру під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, позивачу були роз`яснені у повному обсязі її права, в тому числі право на правову допомогу, і з`ясовано чи бажає вона скористатися своїми правами, на що ОСОБА_1 відповіла, що нічого не бажає говорити, і що їй не потрібно адвоката. Також, з відеозапису слідує, що позивачу було роз`яснено порядок оскарження постанови та сплати штрафу, позивач не оспорювала на місці оскаржуваної постанови та отримала її копію. Про отримання копії оскаржуваної постанови та роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивач ОСОБА_1 особисто розписалася у відповідних графах оскаржуваної постанови.

Наведене свідчить, що на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час винесення оскаржуваної постанови були дотримані норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

За наведеного, суд вважає, що доводи позивача зводяться лише до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, при цьому доказів про те, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови порушив вимоги чинного законодавства позивачем не долучено, як і не додано взагалі будь-якого доказу, який би підтверджував обставини, викладені нею у позові.

Окрім того, доводи позивача об`єктивно спростовуються відеозаписом події з бодікамери поліцейського

Будь-яких інших порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не встановлено, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову..

Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також, суд вважає, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.

Окрім того, із оскаржуваної постанови слідує, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Щодо позовних вимог до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області Шикули В.П. слід зазначити.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Суд зауважує, що аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 122 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи органів Національної поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП, що вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що інспектор взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Закарпатській області капрал поліції ОСОБА_3 є неналежним відповідачем.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верхового суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 16 листопада 2020 року у справі №398/2077/17, від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17, від 17 червня 2020 року у справі №127/6881/17 та від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а.

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції у даній справі є Департамент патрульної поліції, від імені якого інспектор взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Закарпатській області капрал поліції ОСОБА_3 уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, та територіальним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у Закарпатській області.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача інспектора взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Закарпатській області капрала поліції ОСОБА_3 .

Належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, до якого позивачем також залучено у даній справі.

За таких обставин слід відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заявлених позовних вимог до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Закарпатській області капрала поліції Шикула Василя Петровича, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст.286 КАС України.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даючи оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач в межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат (сплачений позивачем судовий збір) в порядку статті 139 КАС України суд не вбачає.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 293 КАС України, ст. 122, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Шикули Василя Петровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: м.Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Третя особа: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Шикула Василь Петрович, місцезнаходження: м.Ужгород, вул. Олега Кошового, 2.

Повне рішення суду складено 12 листопада 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило