Справа № 320/27879/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Київ № 320/27879/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобовґязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:

визнати протиправною вимогу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 31.03.2023 шляхом особистого зверення;

зобовґязати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відповідь за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.03.2023 засобами поштового зв`язку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, однак, відповіді на неї так і не отримав, при цьому, за наслідком звернення з адвокатським запитом, відповідач зазначив, що відповідь на письмове звернення позивача від 31.03.2023 підготовлена відповідачем у листі за № 2939 від 03.05.2023, проте для отримання зазначеного листа позивач зобов`язаний особисто прибути за місием знаходження відповідача в прийомні дні і години з оригіналом військово-облікового документу, водночас, позивач вважає, що жодна норма Закону України № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон 393/96-ВР) не зобовґязує заявника особисто звертатись до відповідача за отриманням відповіді, оскільки письмово повідомити громадянина про результати розгляду заяви і прийняте рішення це обовґязок відповідача. Відсутність у заявника оригіналу військово-облікового документу, не є підставою для відмови у наданні відповіді на письмове звернення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що його батько, ОСОБА_2 має статус ветерана війни, інваліда внаслідок війни 2-ї групи, згідно посвідчення інваліда війни серія НОМЕР_1 .

У відповідності до ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-Х1І «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543), письмовою заявою від 31.03.2023 позивач звернувся до відповідача про звільнення його від призову на військову службу під час мобілізації, однак, як вказує позивач, всупереч вимогам ст. ст. 19, 20 Закону № 393/96-ВР, відповіді на звернення позивач не отримав.

Адвокатом був підготовлений адвокатський запит до відповідача за № 07/05, у якому просив відповідача надати інформацію щодо стадії та результатів розгляду заяви позивача та надати копію результатів розгляду (відповіді). Копія адвокатського запиту від 13.07.2023 № 07/05 додано до позовної заяви.

27.07.2023 засобами поштового зв`язку, отримано лист-відповідь відповідача на адвокатський запит за № 5001 від 21.07.2023, в якому зазначено, що відповідь на письмове звернення позивача від 31.03.2023 підготовлена відповідачем у листі № 2939 від 03.05.2023.

Відповідач повідомив про те, що для отримання зазначеного листа, позивач зобов`язаний особисто прибути за місием знаходження відповідача в прийомні дні і години з оригіналом військово-облікового документу.

Позивач вважає, що відповідач мав надати відповідь на звернення у порядку, в якому останнє було підготовано, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і на даний час.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені ст. 23 Закону № 3543-XII.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до абз. 9 п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, відповідача наділено повноваженнями розглядати питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Предметом спору у цій справі є протиправні дії відповідача щодо відмови в наданні відповіді засобами поштового звґязку на заяву від 31.03.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону № 3543-ХІІ.

Як встановлено судом, позивач засобами поштового зв`язку направив до відповідача заяву (клопотання) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону № 3543, як військовозобов`язаному, який має батька інваліда війни ІІ групи.

Відповідач, не заперечуючи та не підтверджуючи право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у відповідь на адвокатський запит повідомив про необхідність отримання відповіді особисто, а не засобами поштового зв`язку.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку не передбачають обов`язку особистого відвідування особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання відповіді на звернення, а не шляхом, яким було подано таке звернення, при цьому, обов`язок «особисто повідомити» не означає «особисто прибути». При цьому, під час розгляду даного спору, відповідач не довів, що у спірних правовідносинах відповідач ставив під сумнів факт, що заява про відстрочку була направлена військовозобов`язаним особисто.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач, надіславши особисто поштовим зв`язком заяву та документи для вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, дотримався процедури особистого їх подання (направлення), однак, не отримав на неї відповіді/результатів звернення.

Отримавши таку заяву з додатками, комісія, до компетенції якої належить вирішення питання щодо надання відстрочки, після отримання цієї заяви, повинен був прийняти відповідне рішення за наслідком її розгляду по суті та у встановленому порядку надіслати відповідь/рішення на адресу позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

За нормами ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відсутність вмотивованого по суті рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка надана у встановленому порядку, свідчить про протиправність дій відповідача.

Суд вважає, що вимога відповідача про отримання відповіді на заяву позивача від 31.03.2023, шляхом особистого звернення до відповідача є протиправною та такою, що не передбачена приписами чинного законодавства, як у розумінні норм Закону № 2232-ХІІ, так і норм Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, суд констатуючи протиправність дій відповідача щодо ненадання відповіді на звернення та вимоги про особисте прибуття до РТЦК СП, у спірному випадку, заява позивача на предмет наявності/відсутності підстав для надання позивачу відстрочки не розглядалася та не є предметом даного спору.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не надіслав результати розгляду на адресу заявника, тому позовні вимоги є обґрунтованими та для захисту порушеного права позивача, підлягають визнанню протиправними дій та зобов`язання відповідача надати відповідь за результатами розгляду заяви від 31.03.2023 засобами поштового звґязку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стороною відповідача не було доведено правомірність своїх дій за наслідком отримання/розгляду від позивача заяви та надання відповіді/рішення за наслідком розгляду такої заяви.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобовґязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 про вимогу отримання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 31.03.2023, шляхом особистого зверення.

Зобовґязати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відповідь за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.03.2023 засобами поштового зв`язку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.