Справа № 173/3045/24
Суддя: Кожевник О. А.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 173/3045/24
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2024 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за правилами спрощеного позовного провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ДН №000570 від 17.09.2024 та закриття адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23 вересня 2024 року він отримав від відповідача постанову про накладення адміністративного стягнення ДН №000570 від 17.09.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4505 грн.

Указаною Постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, а саме випалювання природної рослинності без дотримання порядку встановленого центральнім органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12.08.2021 №541 Про затвердження Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків»

Позивач не погоджується із Постановою, вважає її протиправною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм чинного законодавства, і такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу суду, що постанова не містить жодного доказу випалювання природної рослинності. Позивач ОСОБА_1 знаходився за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , на територію його подвір`я зайшов співробітник ДСНС та повідомив, що нібито ОСОБА_1 порушив законодавство, оскільки поблизу даного подвір`я містяться залишки багаття та попросив надати його документи. Дружина позивача, без його згоди надала паспорт чоловіка співробітнику ДСНС, після чого останній здійснив фото фіксацію даних та пішов. Будь-яких документів, матеріалів співробітник ДСНС не складав. Позивач про час і місце розгляду справи не був повідомлений і лише 23.09.2024 отримав поштою оскаржувану постанову.

Стверджує, що постанова не містить доказів того, що ОСОБА_1 здійснював збирання рослинного матеріалу, переміщував у спеціальне місце та спалював його.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 проведено за його відсутності та без наявності даних про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи. Таким чином, порушено право позивача на захист. Оскаржена постанова не містить обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, майновий стан, не враховано, що він є пенсіонером та пенсія є єдиним його джерелом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадженні без виклику учасників розгляду справи на 09 год. 00 хв. 04 жовтня 2024 року.

03 жовтня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що адміністративний протокол складений уповноваженою особою з дотриманням 24 годинного строку для його складання. Старшим лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_2 встановлено факт спалювання зібраного рослинного матеріалу ОСОБА_1 09.09.2024 о 10 год. 52 хв. на території приватного житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . У протоколі вказано час, місце вчинення та суть адміністративного правопорушення, до протоколу долучено фото таблицю та відеоматеріали, якими зафіксовано момент правопорушення. Зібраних доказів достатньо для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП. Під час складання протоколу ОСОБА_1 роз`яснені права передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції та ст. 268 КУпАП та повідомлено про час і місце розгляду справи. Копія протоколу, фото матеріалів та відео були направлені поштовим повідомленням. Просили розглядати справу без участі представника Головного управління, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

04 жовтня 2024 року розгляд справи відкладений на 06.11.2024 у зв`язку з дотриманням прав позивача подати відповідь на відзив протягом 10 днів з моменту отримання відзиву.

17 жовтня 2024 року на адресу суду представник позивача ОСОБА_4 надіслав відповідь на відзив в якому зазначив, що норма ч. 1 ст. 77-1 КУпАП є бланкетною, тому в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено норму нормативно-правового акту, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. У відзиві на позовну заяву Відповідач посилався на пункти розділу ІІ вищезазначеного Порядку №541, які нібито були порушені Позивачем. Не зазначено, які приписи Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків від 18.08.2021 №541порушено позивачем. Протокол та постанова містить загальне посилання на зазначений Порядок, без конкретизації пункту, розділу Порядку, який було порушено Позивачем.

Диспозиція ч. 1 ст. 77-1 КУпАП передбачає, що випалювання має відбувається на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах. Ані протокол, ані постанова не містять відомосте про те, що випалювання рослинності або її залишків здійснювалось на землях сільськогосподарського призначення у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання Порядку.

05 листопада 2024 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі та звернуто увагу, на те що представник позивача намагається заплутати суд описуючи поняття контрольованого спалювання рослинного покриву на земельних ділянка, що призводить до його знищення та спалювання спеціально зібраного рослинного матеріалу у відведених для цього місцях. При цьому сам факт розпалювання та перебування поблизу багаття не заперечується. Посилається на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, в які містять заборону спалювати всі види відходів на території домоволодінь і в сміттєзбірниках забороняється. Разом з цим, Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва та житлово-комунального господарства від 10.04.2006 №105, на об`єктах благоустрою зеленого господарства, зокрема забороняється:

-Вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, сміття, траву, гілки, деревину, сніг, листя тощо;

-Спалювати суху рослинність, розпалювати багаття та порушувати інші правила протипожежної безпеки

06 листопада 2024 року справа розглянута за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН №000592 за ч.1 ст. 77-1 КУпАП ОСОБА_1 в день його складання, а саме 09.09.2024 року, не отримав через обрану процесуальну позицію, оскільки відмовився надавати пояснення, відмовився від підписання протоколу, мотивів такої відмови не надав. Разом з цим, листом №49 2701-1691/49 27 від 11.09.2024 року начальник Кам`янського районного управління Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області направив рекомендованим листом № 798 за місцем проживання Юрія Корінь примірник протоколу про адміністративне правопорушення ДН №000592 від 09.09.2024, відеоматеріали та фото таблиці. Крім того, в протоколі мається повідомлення про час, дату та місце розгляду протоколу (10:00 год.17.09.2024 року).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 ДН № 000570 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 09 вересня 2024 року о 10 год. 52 хв. на території поблизу буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_1 випалював природну рослинність без дотримання порядку встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього середовища затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12.08.2021 №541 «Про затвердження Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків».

Згідно з оскаржуваної постанови на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 4505,00 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Не погодившись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з цим позовом, вказуючи на те, що відповідач при притягненні його до адміністративної відповідальності вчинив процесуальні порушення, які виключають його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, зокрема вказує. що розгляд справи за відсутності належного повідомлення про час і місце розгляду справи та відсутність доказів, які підтверджують вину у вчиненні ним правопорушення.

Частинами 1-2 ст. 242-1 КУпАП передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 47 - 50, частиною першою статті 52 , статтями 53, 53-1, 54, 59 - 77-1, статтею 78 (крім порушень санітарних норм), статтями 78-1, 79, 79-2, статтями 80-83 (крім порушень санітарних норм), частинами першою і третьою статті 85, статтями 86-1, 87, статтею 89 (щодо диких тварин), статтею 90-1 (крім порушень санітарних норм), статтями 91-1 - 91-4, статтею 95 (крім порушень санітарних норм та норм ядерної безпеки), статтею 153, статтею 167 (щодо реалізації нафтопродуктів, екологічні показники яких не відповідають вимогам стандартів, норм та правил) і статтею 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища та його заступники, старші державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя та їх заступники, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Чорного і Азовського морів та їх заступники, старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Справа про адміністративне правопорушення відповідно до частини першої статті 268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, а також якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Уповноважені посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про пожежну і техногенну безпеку та здійснює державний ринковий нагляд у сфері своєї відповідальності, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до статті 278 КУпАП вирішують такі питання:

чи належить до їх компетенції розгляд цієї справи;

чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід вказати про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справа № 463/1352/16-а.

Згідно зі статті 77-1 КУпАП, яка складається з двох частин, передбачено відповідальність за випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища (частина 1), а також за ті самі дії, вчинені в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду (частина 2).

Об`єктивна сторона полягає, зокрема, у вчиненні дій, спрямованих на випалювання сухої природної рослинності або її залишків без відповідного дозволу або з порушенням умов такого дозволу.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення може характеризуватися у формі умислу або необережності.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про рослинний світ» та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про тваринний світ» випалювання сухої рослинності або її залишків без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, забороняється.

Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків, затверджено наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12.08.2021 № 541 (далі також Порядок №541).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Як встановлюється зі змісту оскаржуваної постанови серії ДН №000570 від 17.09.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 45050,00 грн.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою був протокол про адміністративне правопорушення серії ДН №000592 за ч.1 ст.77-1 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 09.09.2024 року о 10 год. 52 хв. поблизу території приватного домоволодіння за адресою: буд. АДРЕСА_2 , випалював природну рослинність без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, згідно наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 12 серпня 2021 року №541, «Про затвердження порядку випалювання сухої рослинності або її залишків» який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1311/36933, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до вимог КУпАП.

При цьому, в матеріалах справи наявні фото таблиці на яких зображені чоловік та жінка та місце вогнища і дим від нього біля огородження, а також копія відеозапису щодо фіксації вчинення правопорушення, який є додатками до протоколу.

При перегляді відеозапису судом встановлено, що до чоловіка та жінки які працюють на земельній ділянці підійшов старший інспектор ОСОБА_2 , який представився, запитав, чи відомо їм про заборону спалювання рослин, оскільки встановлена відповідальність. На запитання інспектора чоловік відповів, що йому не відомо про заборону, зазначив, що раніше також палили кукурудзу. На запитання: «Ви підпалили?», - відповів: - «Ну, а хто ж ще?» жінка попросила пробачити за це, але інспектор повідомив, що треба надати документи для складання протоколу. Чоловік повідомив про відсутність документів, на що інспектор зауважив, що викличе поліцію для встановлення особи. Чоловік повідомив, що документи у Вільногорську, на що інспектор сказав: «Ходімо до Вільгорська». Чоловік попросив дати час поки він закінчить робити на городі, на що інспектор зауважив, що для складання протоколу необхідні документи та не має часу очікувати. Чоловік висловив свою незгоду діям інспектора, оскільки поруч також палили вогонь, на що інспектор зауважив, що на тих осіб також буде складено протокол. Чоловік висловив прохання «порішати» якось цей момент та винести «єврейське попередження» на перший раз, інспектор відповів категоричною відмовою та знову нагадав на необхідність надати документи. Чоловік сказав жінці, щоб вона сходила додому та принесла документи, а він з ОСОБА_5 підождуть. На відео зафіксовано вогнище залишків частково згорілої рослинності, в тому числі й кукурудзи. Наприкінці відеозапису інспектор зазначає, що розгляд справи відбудеться 17 вересня 2024 року о 10 год. за адресою АДРЕСА_3 , на що чоловік кивнув головою (з верху до ниху).

Слід звернути увагу на те, що розділом ІІ Порядку №541 визначено, що випалювання сухої рослинності допускається виключно у випадку гасіння пожеж в екосистемах пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) визначеними статтями 60-63 Кодексу цивільного захисту України за рішенням керівника гасіння пожежі у відповідності до Статуту дій органів управління та підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час гасіння пожеж, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 квітня 2018 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2018 року за № 802/32254.

Випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках:

для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети);

у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування.

Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Розпалювання багать для випалювання залишків сухої рослинності має проводитись у відповідності до Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697 та інших норм законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спалювання залишків сухої рослинності на відкритій території, не у печі, мангалі чи не за допомогою іншого обладнання, є прямим порушенням Порядку №541.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу І Порядку випалювання сухої рослинності терміни вживаються у такому значенні:

- «випалювання сухої рослинності» - це контрольоване спалювання рослинного покриву на земельних ділянках, що призводить до його знищення;

- «випалювання залишків сухої рослинності» - спалювання спеціально зібраного рослинного матеріалу у відведених для цього місцях;

- «суха рослинність» - сукупність рослинних організмів з відмерлою надземною частиною на певній площі їх природного зростання, у тому числі після покосів;

- «рослинний покрив» - сукупність рослинних угруповань на певній території.

Слід зазначити, що Природа це весь навколишній світ, що тебе оточує: рослини, тварини, ліси, моря, гори, рівнини.

Залишки сухої рослинності це теж суха рослинність, у якої надземна частина знаходиться у відмерлому стані та у вигляді її решток. Рослинність відноситься до органічного матеріального світу природи. Таким чином, можна стверджувати, що до визначення природної рослинності, яке має більш широке значення, відносяться поняття сухої рослинності та її залишків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач правомірно зазначив в матеріалах справи про адміністративне правопорушення посилання, що правопорушник «випалював природну рослинність» без дотримання порядку встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища…».

Таким чином є необґрунтованими доводи позивача, про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ст. 77-1 КУпАП.

Твердження представника позивача, що ані протокол, ані постанова не містять відомосте про те, що випалювання рослинності або її залишків здійснювалось на землях сільськогосподарського призначення у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання Порядку є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

У протоколі та в постанові зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення, тобто території на якій відбувалось випалювання, а саме біля буд. АДРЕСА_4 , що знаходиться у населеному пункті с. Кринички Кам`янського району Верхньодніпровської ОТГ Дніпропетровської області та не потребує додаткового уточнення.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без присутності позивача суд зазначає наступне.

За приписами ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 серії ДН №000592 мається інформація про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що позивач був повідомлений під відеозапис. При перегляді відео файлу з 2 хвилини 07 секунд інспектор повідомляє: «Розгляд справи відбудеться 17 вересня на 10 год. в м. Кам`нське, вул. Героїв Рятувальників, 11». Чоловік зробив жест головою, на підтвердження усвідомлення зазначеної інформації. Крім того, позивачем не заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомлено поважності причини відсутності під час розгляду справи.

Таким чином відповідачем правомірно розглянуто справу про адміністративне правопорушення без присутності ОСОБА_1 , оскільки його присутність при розгляді матеріалу за вказаною статтею не є обов`язковою відповідно до ст. 268 КУпАП.

З приводу доводів представника позивача про те, що в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності містить загальне посилання на зазначений Порядок, без конкретизації пункту, розділу Порядку, який було порушено Позивачем, суд зауважує, що вказана норма є загальною щодо спірних правовідносин, а спеціальною нормою, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності є саме норма статті 77-1 КУпАП, яка визначає кваліфікацію (склад) правопорушення та санкцію за вказане правопорушення.

Відтак, із врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вина позивача у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, доведена повністю, факт порушення позивачем правил пожежної безпеки, підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи, що давало підстави для притягнення його до встановленої законом відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Такі докази, представлені відповідачем, в силу ст. 251, 252 КУпАП суд вважає належними та допустимими.

Посилання позивача на процесуальні порушення при складенні протоколу та оскаржуваної постанови суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визначені у ч. 1 ст. 34 КУпАП до яких відносяться щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КУпАП законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Враховуючи, те, що при винесенні постанови стосовно ОСОБА_6 інспектор ОСОБА_7 не в повній мірі з`ясував усіх обставин, визначених ст. 280 КУпАП, зокрема не врахував характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_6 , майновий стан, оскільки штраф був винесений у більшому розмірі, ніж мінімальний розмір штрафу, який передбачений санкція ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

Зокрема не було враховано тієї обставини, що ОСОБА_6 є пенсіонером, за вчинення адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 77-1 КУпАП притягується вперше.

А отже суд вважає за доцільне змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення з урахуванням усіх встановлених обставин, зокрема з урахування обставин які пом`якшують та обтяжують відповідальність у справі, враховуючи ступінь вини та майновий стан позивача, та застосувати до ОСОБА_6 захід стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3060,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 оскаржив відповідну постанову від 17.09.2024 року, то подвійна сума штрафу з останнього не стягується, а останній повинен сплатити лише основну суму штрафу в розмірі 3060 грн не пізніш як протягом п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, тобто з моменту отримання даної копії рішення.

Висновок за результатами розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд також враховує, що положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст. 257-263, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДН №000570 року від 17.09.2024 року винесену державним інспектором нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки у Кам`янському районі ВЗНС Кам`янського РУ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області Максименко Романом Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.77-1 КУпАП та накладення штрафу в сумі 4250 грн, змінити в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до ОСОБА_1 захід стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі сто вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3060 (три тисячі шістдесят) грн 00 коп., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

В іншій частині постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДН №000570 року від 17.09.2024 року - залишити без змін.

Штраф в сумі 3060 грн. має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення тобто з моменту отримання даної копії рішення.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя