Справа № 240/11564/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/11564/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.02.2024 №5 та від 17.04.2024 №05 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 30.01.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до стажу періоди роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, 17.06.1998 по 01.06.1999, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003 ; з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010; з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи. Відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачі надіслали суду відзиви на позов, в яких просять у його задоволенні відмовити. Зазначають, що позивач не має права на призначення пенсії за віком, оскільки не має необхідного страхового стажу. При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991. Крім того, страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

29.01.2024, по досягненню 60-ти річного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, за наслідками чого прийняло рішення від 02.02.2024 №05 про відмову у призначенні пенсії.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 17 днів, з необхідних 31 рік.

Згідно трудової книжки до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991. Згідно трудової книжки періоди роботи з 01.01.2000 по 31.12.2000 та 10.09.2003 по 20.05.2010 до загального страхового стажу не зараховано, оскільки даний період не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

У зв"язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

09.04.2024 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" додатково надавши копії трудових книжок, військового квитка, довідок, паспорта, РНОКПП.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 17.04.2024 №05 про відмову у призначенні пенсії.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж становить 23 роки 02 дні, з необхідних 31 рік.

Згідно трудової книжки до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991.

З 17.06.1998 по 01.06.1999, оскільки при прийнятті на роботу, не зазначено назву підприємства.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 періоди роботи з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010 до загального страхового стажу не зараховано, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або за результатами перевірки.

Згідно трудової книжки ТК-ІІ до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991.

У зв"язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Листом від 18.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення про відмову у призначенні пенсії.

Позивач вважає рішення протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв"язку з недостатністю страхового стажу 31 рік.

Підставою для відмови у призначенні пенсії стало наступне:

Згідно трудової книжки до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991.

З 17.06.1998 по 01.06.1999, оскільки при прийнятті на роботу, не зазначено назву підприємства.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 періоди роботи з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010 до загального страхового стажу не зараховано, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або за результатами перевірки.

Згідно трудової книжки ТК-ІІ до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991.

Суд не погоджується з такими доводами , з огляду на таке.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003 та з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у вказані періоди позивач працював у російській федерації в ДП "Мосгортранс" водієм.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Суд звертає увагу, що при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надав трудову книжку зокрема в якій наявні записи про періоди роботи позивача на підприємстві, що знаходяться на території російської федерації до 2003 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу .

Відтак, доводи Пенсійного фонду про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Російській Федерації, з огляду на те, що з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року протиправними , оскільки під час роботи позивача в Російській Федерації вказана Угода була обов`язкова для України як держави-учасниці. Водночас вихід Російської Федерації з даної Угоди жодним чином не впливає на зобов`язання України як держави-учасниці даної Угоди дотримуватися норм цієї та угоди та зарахувати стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди до трудового стажу, який враховується при встановленні права на пенсію.

Суд наголошує, що єдиним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка містить всі необхідні записи.

В свою чергу, органом Пенсійного фонду не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки , а також інших наданих документів, або ж доказів, які б підтверджували несплату страхових внесків до пенсійних органів Російської Федерації, в тому числі з вини позивача.

Отже, надана трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.

Відтак, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Полтавській області протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи водієм в російській федерації з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003 та з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016.

Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 26.02.2024 Справа № 560/13821/23, від 06.02.2024 Справа № 600/3349/23-а, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 Справа № 300/2075/23, від 18.03.2024 Справа № 620/9579/23 .

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 17.06.1998 по 01.06.1999, оскільки при прийнятті на роботу, не зазначено назву підприємства.

Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Твердження відповідача не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період .

Також відповідачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу, акціонерне товариство Укрпошта з 24.02.2022 тимчасово припинило приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, тому ні позивач ні відповідач не можуть з об`єктивних причин надіслати до компетентного органу російської федерації відповідний запит та отримати підтвердження інформації щодо трудової діяльності позивача у спірний період.

Водночас до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Крім того, звертаю увагу, що у трудовій книжці міститься запис про зарахування з 17.06.1998 водієм 2-го класу на вантажний автомобіль (наказ 23К від 17.06.1998) та з 01.06.1999 звільнений за власним бажанням (наказ 71п від 01.06.1999).

При цьому, на записі міститься печатка та вказано "Директор п-ва "Олесь" ОСОБА_2 .

Відтак, з вказаного запису можливо встановити, що позивач у спірний період працював у ПП "Олесь".

Крім того, відсутність назви підприємства, куди працевлаштовується особа, не передбачена законодавством України як підстава для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи особи, оскільки звужує її законне право на зарахування періодів роботи до стажу роботи.

Враховуючи викладене, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи 17.06.1998 по 01.06.1999.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або за результатами перевірки.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці позивач у період з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.2000 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001 працював водієм на різних підприємствах, з 10.09.2003 по 20.05.2010 працював водієм у ПП ОСОБА_3 .

Отже, записами у трудовій книжці підтверджено періоди роботи позивача на відповідних підприємствах.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині десятій статті 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В той же час, зазначаю що невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємста, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду його роботи .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи за спірний період у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Слід звернути увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду з єдиної підстави, такої як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу роботу позивача у період з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.2000 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Полтавській області, приймаючи оскаржувані рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Полтавській області, рішеннями якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Полтавській області.

При цьому, враховуючи положення пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія позивачу має бути призначена з 30.01.2024, тобто з дня наступного, за днем досягнення пенсійного віку.

Враховуючи викладене, у даному випадку органом, що призначає пенсію є ГУПФУ в Полтавській області, відтак, порушене право підлягає захисту шляхом зобов"язання ГУПФУ в Житомирській області призначити з 30.01.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, 17.06.1998 по 01.06.1999, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003, з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010; з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області, призначити пенсію, то суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки пенсійний орган листом лише повідомив позивачу про результат розгляду її заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивача є рішення ГУ ПФУ у Полтавській області.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66,м. Полтава, Полтавська обл., Полтавський р-н,36014. РНОКПП/) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.02.2024 №5 та від 17.04.2024 №05 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 30.01.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до стажу періоди роботи з 08.06.1994 по 22.09.1994, з 13.10.1994 по 31.10.1994, з 02.02.1995 по 08.08.1995, з 03.06.1996 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 10.08.1997, з 12.08.1997 по 11.02.1998, з 25.02.1998 по 26.05.1998, 17.06.1998 по 01.06.1999, з 06.02.2002 по 07.08.2002, з 18.10.2002 по 26.12.2002, з 27.12.2002 по 02.07.2003, з 10.01.2000 по 09.03.2000, з 13.03.2000 по 12.05.2000, з 24.05.200 по 23.07.2000, з 25.07.2000 по 24.09.2000, з 26.09.2000 по 25.11.2000, з 27.11.2000 по 26.01.2001, з 10.09.2003 по 20.05.2010; з 18.08.2010 по 27.07.2011, з 29.07.2011 по 08.06.2012, з 11.06.2012 по 08.05.2013, з 24.05.2013 по 25.03.2014, з 27.03.2014 по 01.12.2014, з 05.12.2014 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 20.06.2016.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

07.11.24