Справа № 140/9895/24
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/9895/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною відмову щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»; зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за періоди з 01.04.2024 по 07.06.2024 включно, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 до 26.06.2024 року проходив військову службу в списках ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.06.2024 №181 позивача було звільнено у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Зазначає, що в періоди з 22.10.2023 по 07.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням при проходженні військової служби. З 22.10.2023 по 31.03.2024 позивачу виплачувалась додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини. Проте, з 01.04.2024 до моменту виписки з боку військової частини НОМЕР_1 було припинено виплату додаткової винагороди за час стаціонарного лікування.

ОСОБА_1 вважає, що йому протиправно не нараховано та не виплачено додаткову грошову винагороду з 01.04.2024 по 07.06.2024, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія ухвали від 23.09.2024 про відкриття провадження в адміністративній справі була надіслана позивачу та відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою місцезнаходження, проте поштове відправлення повернулося на адресу суду із довідкою відділення поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та відбитком календарного штемпеля від 02.10.2024 та 07.10.2024, тобто, в розумінні пункту 5 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вказана ухвала є врученою позивачу - 02.10.2024 та відповідачу - 07.10.2024.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 до 26.06.2024 проходив військову службу в списках ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.06.2024 №181 позивача було звільнено у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

21.10.2023 в результаті артилерійського обстрілу зі сторони противника отримав травму та поранення: «вибухова травма (21.10.2023), множинні ВОСП правої кисті, правого стегна, обох гомілок з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки», що підтверджується первинною медичною карткою (форма №100 від 22.10.2023 №1128) (а.с.29).

Згідно із довідки від 14.01.2024 №772/24/1789 вбачається, що під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, на підставі бойового наказу командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 №1391/174/79/141дск позивач перебував в засобах індивідуального захисту не вчиняв дій що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю.

У зв`язку з отриманими травмами та пораненнями я проходив тривале стаціонарні лікування, зокрема:

- з 05.03.2024 по 12.04.2024 - згідно перевідного епікризу №49 КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи» від 12.04.2024 проходив стаціонарне лікування за діагнозом: наслідки важкої МВТ (21.10.2023). Травматична ампутація на рівні с/3 правої гомілки. Ампутаційна кукса в/3 правої гомілки. Консолідований перелом правої великогомілкової кістки у в/3. ВОНС грудної клітки справа. Контрактура правого колінного суглоба. Фантомна кінцівка із больовим синдромом (а.с.30).

- з 12.04.2024 по 29.04.2024 - згідно виписки №1369 із медичної карти стаціонарного хворого КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи» від 29.04.2024, проходив стаціонарне лікування за діагнозом: наслідки тяжкої мінно-вибухової травми (21.10.2023): вогнепальне осколкове непроникаючого сліпого поранення грудної клітки справа; вогнепальне осколкового поранення правої гомілки з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки з масивним дефектом тканини та пошкодженням правої великогомілкової артерії; точкові вогнепальні осколкові сліпі поранення лівої гомілки, обох стегон та правої кисті… (а.с. 31-32).

- з 29.04.2024 по 10.05.2024 - згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №38 від 10.05.2024 стаціонарне лікування проходив за діагнозом: наслідки тяжкої мінно-вибухової травми (21.10.2023 р): вогнепальне осколкове непроникаючого сліпого поранення грудної клітки справа; вогнепальне осколкового поранення правої гомілки з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки з масивним дефектом тканини та пошкодженням правої великогомілкової артерії; точкові вогнепальні осколкові сліпі поранення лівої гомілки, обох стегон та правої кисті...(а.с.33)

- з 10.05.2024 по 07.06.2024 - згідно виписки №1724 із медичної карти стаціонарного хворого КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи» від 07.06.2024 стаціонарне лікування проходив за діагнозом: вогнепальне осколкове непроникаючого сліпого поранення грудної клітки справа; вогнепальне осколкового поранення правої гомілки з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки з масивним дефектом тканини та пошкодженням правої великогомілкової артерії; точкові вогнепальні осколкові сліпі поранення лівої гомілки, обох стегон та правої кисті...( а.с.34).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №5 ВЛК КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю.Липи» від 25.04.2024, отримана травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини, травма/поранення відноситься до тяжких.

На підставі статті 63а, 78а графи ІІ Розкладу хвороб: непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Позивач 16.08.2024 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив, здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди за періоди лікування з 01.04.2024 -07.06.2024. До заяви було долучено копії документів щодо періоду лікування, свідоцтво про хворобу та довідку про обставини поранення.

Листом від 27.08.2024 №1789/23/11375 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини за наступні періоди:

- з 22.10.2023 по 20.12.2023 та з 21.12.2023 по 22.01.2024, підстава - наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №454 від 05.02.2024;

- з 23.01.2024 по 23.02.2024, підстава наказ командираA4712 (з адміністративно-господарської діяльності) №867 від 05.03.2024;

- з 24.02.2024 по 27.03.2024, підстава наказ командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №1442 від 05.04.2024;

- з 28.03.2024 по 31.03.2024, підстава наказ командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №2385 від 05.06.2024.

Відповідно до абзацу третього п. 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, з 01.04.2024 призупинити виплату грошового забезпечення сержанту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з безперервним перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах понад чотири місяці, підстава - наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №101 від 08.04.2024.

Крім того, відповідач зауважив, частина періодів згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності №2385 від 05.06.2024, а саме з 01.04.2024 по 28.05.2024 не була реалізована у зв`язку з відсутністю пункту наказу(на підставі висновку ВЛК) про оголошення потреби у тривалому лікуванні понад граничні терміни перебування у закладах охорони здоров`я.

З даною відмовою ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2024 №1789/23/1137 у нарахуванні додаткової винагороди за час стаціонарного лікування в медичному закладу позивач категорично не згоден, тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд встановив, що підтвердженим є факт поранення та перебування позивача у відпустці для лікування після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з безпосередньою участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у період з 21.10.2023 по 07.06.2024, а отримана травма позивача є травмою тяжкого ступеню.

Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови №168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону №2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку №260.

Пункт 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку №260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні висновки ВЛК про потребу продовження терміну лікування після сплину чотирьохмісячного терміну або рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах, а тому, з урахуванням абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку №260 суд дійшов висновку про правомірність ненарахування і невиплати позивачу грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, за період з 01.04.2024 по 07.06.2024.

Разом з тим, суд зауважує, що згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Проте, суд зауважує, що з матеріалів справи не вбачається висновку ВЛК про потребу в лікуванні в розумінні абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку №260.

Також суд звертає увагу, що повноваження командира військової частини щодо прийняття рішення (у формі наказу) про продовження виплати грошового забезпечення не є дискреційними з огляду на таке.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 17.10.2019 у справі №826/521/16, від 30.03.2021 у справі №400/1825/20 та від 27.09.2021 у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Водночас повноваження не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, суд зауважує, що повноваження командира військової частини щодо видання наказу про продовження виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та перебування у відпустці за станом здоров`я не передбачають можливості діяти за власним розсудом, оскільки питання наявності/відсутності медичних показань для перебування військовослужбовця у відповідній відпустці належить до компетенції, зокрема, ВЛК.

У продовження вказаного суд зазначає, що відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу ІІ Положення для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження) (пункт 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення).

Відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК (пункт 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення).

Також пункт 6.35 глави 6 розділу ІІ Положення передбачає, серед іншого, що у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів.

Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.

Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки за станом здоров`я нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Дана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постанові від 16.05.2024 по справі 520/16191/23.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський