Справа № 240/6614/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6614/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

05 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника відповідача: Мазур О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство "Житомирводоканал" Житомирської міської ради звернулося у квітні 2024 року до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2024 року за №2 на загальну суму 2 987 384,14 грн, з яких 2 389 907,31 грн - сума збільшеного податкового зобов`язання за платежем "Рентна плата за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води водних об`єктів місцевого значення)" та 597 476,83 грн штрафні (фінансові) санкції.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства з рентної плати за спеціальне використання води за 2018-2019 роки, за результатами якої складено акт та винесено спірне податкове повідомлення рішення. Позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що відповідачем безпідставно збільшено податкове зобов`язання та застосовано штрафні санкції, оскільки КП "Житомирводоканал" чітко дотримувалося п.255.7. ст.255 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування понижуючого коефіцієнту до ставки рентної плати незалежно від специфіки подальшого водокористування, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважного представника в судове засідання не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлень №445, №446 від 30.01.2024, виданих Головним управлінням ДПС у Житомирській області головним державним інспектором Звягельського відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Заритовською Оленою та головним державним інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Козловським Віталієм відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20, п.75.1. ст.75, п.п.78.1.1. п.78.1. ст.78, п.82.2. ст.82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради з питань дотримання вимог податкового законодавства з рентної плати за спеціальне використання води за 2018-2019 роки з врахуванням вимог статті 255 Податкового кодексу України.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024.

Зі змісту висновків вказаного акту перевірки контролюючим органом встановлені порушення п.255.1., п.255.3., п.п.255.11.2., п.п.255.11.10. п.255.11. ст.255 ПКУ в результаті чого занижено рентну плату за спеціальне використання води в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 389 907,31 грн, у тому числі за:

- 1 квартал 2018 року 276 553,33 грн;

- 2 квартал 2018 року 313 189,44 грн;

- 3 квартал 2018 року 298 212,57 грн;

- 4 квартал 2018 року 303 021,56 грн;

- 1 квартал 2019 року 286908,75 грн;

- 2 квартал 2019 року 304 231,90 грн;

- 3 квартал 2019 року 300 258,58 грн,

- 4 квартал 2019 року 307 531,18 грн.

Позивачем подано заперечення №10/436 від 01.03.2024 до акту документальної позапланової виїзної перевірки №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024.

За результатами розгляду заперечень Головним управлінням ДПС у Житомирській області висновки по акту документальної позапланової документальної перевірки КП "Житомирводоканал" №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від №2 від 20.03.2024 на загальну суму 2987384,14 грн, з яких 2 389 907,31 грн - сума збільшеного податкового зобов`язання за платежем "Рентна плата за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води водних об`єктів місцевого значення)" та 597 476,83 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним та прийнятим в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність збільшення відповідачем податкового зобов`язання КП "Житомирводоканал" на 2 389 907, 31 грн (як і нарахування штрафних санкцій на суму 597 476,83 грн пов`язаних з цим), оскільки позивач при розрахунку свого податкового зобов`язання чітко дотримувався пункту 255.7. статті 255 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування понижуючого коефіцієнту до ставки рентної плати незалежно від специфіки подальшого водокористування. Відповідачем не надано суду законодавчого обґрунтування застосування коефіцієнтів "0", "0,3" "1", а Податковий кодекс України містить у пункті 255.7. статті 255 тільки коефіцієнт "0,3", який і застосовувався позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначаються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.14.1.217. ст.14 ПК України рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України.

Статтею 257 ПК України унормовано такий порядок подання декларації і строки сплати рентної плати:

257.1. Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

257.2. Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

257.3. Платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію.

257.5. Сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

258.1.1. На платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

258.2.1. Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати здійснюють контролюючі органи.

Рентна плата відповідно до п.251.1.4 ст.251 ПК України складається зокрема з рентної плати за спеціальне використання води.

Відповідно до пункту 255.1 статті 255 ПК України платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Відповідно до частин 2-4, 6 статті 42 Водного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 21.09.2000 №1990-III, від 07.02.2017 №1830-VIII) водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їхні системи на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно зі статтею 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

КП "Житомирводоканал" є первинним водокористувачем, що не заперечується сторонами.

Згідно з пунктом 255.2/ статті 255 ПК України не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

Для цілей цієї статті під терміном "санітарно-гігієнічні потреби" слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані.

Об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є відповідно до п.255.3. ст.255 ПК України фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі.

Пунктом 255.4. статті 255 ПК України визначено, що рентна плата за спеціальне використання води не справляється:

255.4.1. за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку;

255.4.2. за воду, що використовується для протипожежних потреб;

255.4.3. за воду, що використовується для потреб зовнішнього благоустрою територій міст та інших населених пунктів;

255.4.4. за воду, що використовується для пилозаглушення у шахтах і кар`єрах;

255.4.5. за воду, що забирається науково-дослідними установами, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, для проведення наукових досліджень у галузі рисосіяння та для виробництва елітного насіння рису;

255.4.7. за підземну воду, що вилучається з надр для усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення, зсуву, забруднення тощо), крім кар`єрної, шахтної та дренажної води, що використовується у господарській діяльності після вилучення та/або отримується для використання іншими користувачами;

255.4.8. за воду, що забирається для забезпечення випуску молоді цінних промислових видів риби та інших водних живих ресурсів у водні об`єкти;

255.4.9. за морську воду, крім води з лиманів;

255.4.10. за воду, що використовується садівницькими та городницькими товариствами (кооперативами);

255.4.11. за воду, що забирається для реабілітації, лікування та оздоровлення реабілітаційними установами для інвалідів та дітей-інвалідів, підприємствами, установами та організаціями фізкультури та спорту для інвалідів та дітей-інвалідів, які засновані всеукраїнськими громадськими організаціями інвалідів відповідно до закону;

255.4.12. для потреб гідроенергетики - з гідроакумулюючих електростанцій, які функціонують у комплексі з гідроелектростанціями;

255.4.13. для потреб водного транспорту.

Таким чином, положеннями пункту 255.4. статті 255 ПК України визначено преференцію для платників рентної плати за спеціальне використання води.

Ставки рентної плати за спеціальне використання води встановлені у розмірах визначених п.255.5. ст.255 ПК України, а відповідно до п.255.7. ст.255 ПК України житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3.

Колегія суддів зазначає, що наведена норма ПК України не пов`язується законодавцем зі специфікою подальшого використання води, а визначена як загальна для усіх житлово-комунальних підприємств.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.59. пункту 14.1. статті 14 ПК України житлово-комунальні підприємства - суб`єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги (застосовується до розділу IX цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Статутом КП "Житомирводоканал" Житомирської міської ради визначено, що підприємство засноване на власності територіальної громади м.Житомира та є правонаступником державного комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства та комунального підприємства "Житомирське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства". Пунктом 2.1. Статуту визначено, що метою діяльності підприємства є експлуатація діючих споруд водопроводу і каналізації, що знаходяться на балансі підприємства з метою забезпечення споживачів міста Житомир питною водою, прийом та очистка стічних вод з метою отримання законного прибутку для задоволення економічних та соціальних інтересів трудового колективу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач є комунальним підприємством як за організаційно-правовою формою так і в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки виробляє і надає споживачам житлово-комунальні послуги.

Таким чином, позивач як житлово-комунальне підприємство при визначенні розміру рентної плати за спеціальне використання води має застосовувати коефіцієнт 0,3.

Положення статті 255 ПК України встановлюють застосування коефіцієнта 0,3 до ставки рентної плати при розрахунку податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на весь обсяг води, за який передбачена рентна плата, без розподілу обсягів за специфікою подальшого використання.

Із долучених позивачем розрахунків з рентної плати за спеціальне використання води до податкових декларацій з рентної плати, судом встановлено, що позивачем коефіцієнт 0,3 до ставки рентної плати застосовується при розрахунку податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на весь обсяг води, за який передбачена рентна плата, без розподілу обсягів за специфікою подальшого використання.

Отже позивачем у повній відповідності до п.255.7/ ст.255 ПК України нараховане податкове зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 з застосуванням коефіцієнту 0,3.

Колегія суддів зауважує, що пунктами 7.3., 7.4. статті 7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Елементи податку, визначені в пункті 7.1. цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Відтак, визначаючи об`єкт оподаткування рентною платою за спеціальне використання води, податковий орган має застосовувати лише положення ПК України.

Щодо посилання апелянта на роз`яснення Міністерства фінансів України (у відповідь на лист Державної фіскальної служби України від 08.05.2018 № 1388/4/99-99-12-02-03-13, щодо практичного застосування норм Податкового кодексу України у частині визначення об`єкта оподаткування та податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води, колегія суддів зазначає наступне.

Основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах - узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України (п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Міністерство є органом саме виконавчої влади, покликаним на виконання законів, державної політики тощо - але в жодному випадку міністерство не може тлумачити, надавати роз`яснення статей Конституції України чи законів, встановлювати законність чи в будь-який інший спосіб підміняти судову чи законодавчу владу.

Зважаючи на той факт, що Податковий кодекс України є актом законодавчої гілки влади - Верховної Ради України, жодного тлумачення цього закону Міністерство фінансів України не могло здійснювати, і жодних висновків щодо нього не могло надавати.

Згідно з частиною 3 статті 21 Закону України "Про комітети Верховної Ради України" комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України. Однак такі роз`яснення не мають статусу офіційного тлумачення.

Правом офіційного тлумачення правових норм наділений спеціально на те уповноважений орган. Відповідно до приписів ст.ст.147, 150 Конституції України саме на Конституційний Суд України покладено обов`язок вирішення питання про відповідність законів та інших нормативно-правових актів, зокрема актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституції України, а також офіційне тлумачення Конституції та законів України.

А тому, з огляду на викладене, роз`яснення Міністерства фінансів України щодо визначення об`єкта оподаткування суперечить наведеним вище положенням ПК України.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність збільшення відповідачем податкового зобов`язання КП "Житомирводоканал" на 2 389 907, 31 грн (як і нарахування штрафних санкцій на суму 597 476,83 грн пов`язаних з цим), оскільки позивач при розрахунку свого податкового зобов`язання чітко дотримувався пункту 255.7. статті 255 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування понижуючого коефіцієнту до ставки рентної плати незалежно від специфіки подальшого водокористування. Відповідачем не надано суду законодавчого обґрунтування застосування коефіцієнтів "0", "0,3" "1", а Податковий кодекс України містить у пункті 255.7. статті 255 тільки коефіцієнт "0,3", який і застосовувався позивачем, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 листопада 2024 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.