Справа № 213/2674/24
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2674/24
Номер провадження 2-а/213/14/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Попова В.В.,

секретар судового засідання Бабейкіна Н.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дорош Сергія Петровича,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, адміністративну справу №213/2674/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

18.06.2024 представник позивача - адвокат Дорош С.П. звернувся до суду з вищевказаним позовом і просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення №479 від 27 травня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за ч.3 ст.210 КУпАП. Вважає, що при винесенні даної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було допущено неповноту та неправильність і при розгляді протоколу було порушено права позивача. Зазначає, що ОСОБА_1 08 липня 2016 зареєструвався у компетентних органах як внутрішньо переміщена особа, після чого прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік. В ході дослідження документів було з`ясовано, що він є інвалідом третьої групи з дитинства та є обмежено придатним до військової служби у воєнний час внаслідок захворювання на цукровий діабет 1 типу (інсулінозалежний), після чого його працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомили, що він їм не потрібний і відправили його додому без будь-якої реєстрації. На його думку, ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що у свою чергу тягне безпідставне та необґрунтоване притягнення його до адміністративної відповідальності.

ІНФОРМАЦІЯ_4 03.07.2024 скористався правом надання відзиву на позов.

Заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за позовом та вважає, що вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. В обґрунтування зазначає, що позивачем порушено та пропущено всі строки щодо постановки на військовий облік у зв`язку зі зміною місця проживання та як внутрішньо переміщеної особи. 27.05.2024 позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується його прибуття в Журналі обліку прийому відвідувачів в ІНФОРМАЦІЯ_3 під №14. Під час прийому, службовими особами було встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, в результаті чого на нього було складено адміністративний протокол №479 від 27.05.2024 року за порушення абз.1 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначених у додатку 2 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022р., за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП. В поясненнях до протоколу позивач зазначив, що "Не став на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2016 року, тому з 14.05.2001 року стояв на обліку у Червоноградському військкоматі м. Макіївка Донецької області та має статус ВПО", дане пояснення підтверджується підписом позивача. Тобто ОСОБА_1 в своїх поясненнях підтвердив те, що несвоєчасно став на військовий облік військовозобов`язаних у 2016 році, що у свою чергу доводить його вину та визнання скоєного правопорушення. Цього ж дня було здійснено розгляд та винесена оскаржувана постанова, в якій позивач поставив особистий підпис, що також доводить визнання ним вини у скоєному правопорушенні. Також у протоколі позивач клопотав керівництво ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути його адміністративну справу саме 27.05.2024, що також підтверджується його підписом. 27.05.2024 було здійснено розгляд постанови №479, в якій позивач поставив підпис щодо притягнення до адміністративної відповідальності, що в свою чергу доводить визнання вини у скоєному правопорушенні. Відповідно до довідки № від 08.07.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої ОСОБА_1 , останній став на облік як ВПО 08.07.2016 року, тобто позивач майже 8 років не перебував на військовому обліку за місцем проживання у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що кваліфікується як триваюче правопорушення. Звертають увагу суду, що позивачем не надано докази, які б спростовували відсутність складу адміністративного правопорушення.

22.07.2024 представник позивача - адвокат Дорош С.П. скористався правом надання відповіді на відзив.

Зазначає, що Відповідач, користуючись наданими йому повноваженнями, дозволяє собі спотворювати реальну картину подій, перекручувати факти та трактувати положення чинного в Україні законодавства на власний розсуд.

Згідно Закону України від 09 травня 2024 року №3696-ІХ текст статті 210 КУпАП було доповнено приміткою наступного змісту: Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.Буквальне тлумачення даної норми дозволяє прийти до висновку, що вона звільняє особу від відповідальності за ст.ст. 210, 210-1 за будь-які порушення законодавства про мобілізацію у випадку, якщо стосовно цієї особи існує можливість отримання навіть якоїсь частини персональних даних з інших реєстрів. Відповідач мав і має можливості отримати персональні дані Позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (в тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (адміністраторами, розпорядниками) яких є державні органи (установи). За таких умов застосування адміністративного покарання у вигляді штрафу Відповідачем щодо Позивача на підставі ст.210 КУпАП є незаконним, оскільки прямо порушує імперативну абсолютно визначену норму примітки до цієї статті.

При розгляді цієї справи Відповідач не зібрав жодного доказу вини Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Зокрема Відповідач не переконався, що Позивач дійсно усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх чи свідомо допускав настання цих наслідків; не знаходився в стані необхідної оборони; не знаходився в стані неосудності. Кожну з цих обставин Відповідач зобов`язаний був встановити ще до притягнення Позивача до адміністративної відповідальності на підставі відповідних неспростовних доказів. Проте жодну з цих обставин Відповідач не встановив.

Крім того, при визначенні міри покарання Відповідач мав встановити всі вищезазначені ч.1, 2 ст. 33 КУпАП чинники та обставини. При цьому встановити їх у передбачений чинним законодавством спосіб за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів. Втім жодної з цих обставин Відповідач не встановив. Таким чином, визначене Відповідачем покарання Позивача у вигляді штрафу прямо порушує Конституцію України та встановлений порядок притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні:

- позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити;

- представник відповідача заперечувала проти задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 винесена Постанова № 479 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Постанова приймалась посадовою особою за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Копію постанови від 27 травня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, позивач отримав в день її винесення, що засвідчено його підписом, який міститься у постанові.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи внутрішньо переміщеною особою не став на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2016 року, чим порушив пп.1 п.1 Правил військового обліку ризовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначених у Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022.

Оскаржувана постанова винесена за наслідками розгляду протоколу №479 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 27 травня 2024 року складеного стосовно ОСОБА_1 , який в поясненнях до протоколу зазначив, що "Не став на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2016 року, тому з 14.05.2001 року стояв на обліку у Червоноградському військкоматі м. Макіївка Донецької області та маю статус внутрішньо переміщеної особи", дане пояснення підтверджується підписом позивача.

Перебування позивача 27.05.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_7 підтверджується відміткою в Журналі обліку прийому відвідувачів в ІНФОРМАЦІЯ_3 під №14.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 року та від 30.12.2022 року № 1487.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч.1 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 3 статті 210 КУпАП (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Звертає увагу, що згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Таким чином, для правильного вирішення даної справи необхідно встановити, які норми закону врегулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент вчинення правопорушення, а не його виявлення, як помилково зазначає начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, адміністративне стягнення було накладено на позивача фактично по епізоду порушення правил військового обліку, а саме: відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, яка долучена до матеріалів справи № від 08.07.2016 року, ОСОБА_1 був взятий на облік внутрішньо-переміщеної особи 08 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 повинен був протягом семи діб звернутись до відповідного військового комісаріату, який організовує та веде військовий облік на території ВІДПОВІДНОЇ адміністративно-територіальної одиниці з метою взяття на військовий облік оформлення військово-облікового документу, а саме до Інгулецького РВК.

Не звернувшись до Інгулецького РВК з метою взяття на військовий облік військовозобов`язаних за новим місцем проживання, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку.

До набрання чинності Законом України від 09 травня 2024 року № 3696-IX «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», стаття 38 КУпАП, що регулює строки накладення адміністративного стягнення, не встановлювала особливий порядок обчислення строків для правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу.

Це питання було врегульоване у частині першій статті 38 КУпАП, яка встановлює, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту статті 38 КУпАП у редакції станом на липень 2016 року вбачається, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Вказане дає підстави для висновку, що для цілей встановлення строку накладення адміністративного стягнення на липень 2016 року є дата вчинення адміністративного правопорушення. У цій справі відсутні підстави для висновку, що правопорушення, яке інкримінується позивачу, мало триваючий характер, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.07.2019 року в справі №601/952/16.

Суд наголошує, що на момент вчинення вказаного порушення військового обліку статтею 210 КУпАП було передбачено притягнення до адміністративної відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1, розмір штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), а також повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період (ч.2, розмір штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

19.05.2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (розмір штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності, не існувало. В подальшому, було значно посилено адміністративну відповідальність за порушення правил військового обліку в особливий період, а саме встановлений розмір санкції у вигляді штрафу в розмірі 650-1700 грн. збільшився до 17000-25000 грн.

Таким чином, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у травні 2024 року, відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи ст. 58 Конституції України та ст. 8 КУпАП.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29).

Вимоги частини третьої статті 286 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 122, 242-246, 262, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати Постанову № 479 по справі про адміністративне правопорушення від 27 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати по справі в сумі 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня вручення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Дорош Сергій Петрович, адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 14а/810.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.