Справа № 300/6659/24
Суддя: Волоско І. Р.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №300/6659/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2024 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Старовецька С.І.
за участю представника позивача Цап А.Р.
представника відповідача Романа Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.
Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Постановою Львівського апеляційного суду від 22.09.2021 постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України залишено без змін.
Так, 14.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
16.12.2021 року державним виконавцем, у відповідності до пункту 8 Порядку обліку, зберігання, оцінки вилученого митницями ДФС майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі цього майна органам державної виконавчої служби і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 26.12.2001, винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є боржником у виконавчому провадженні №67704983.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2021 у справі №461/4410/21, було сплачено штраф розмірі 11 150,00 грн., витрати за зберігання на складі митниці товарів, які були предметом порушення митних правил - 5 107, 46 грн. та 454 гривень судового збору.
З метою виключення даних з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про виконання ним рішення та виключення інформації про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.
Відповідно до пункту 19 Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та митниць під час передавання майна, конфіскованого за рішенням судів, та розпорядження ним, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Міністерство фінансів України від 23.03.2018 №892/5/379, у разі реалізації, переробки абі знищення (утилізації) чи безоплатного передавання конфіскованого майна державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавчі провадження».
У даному випадку, підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виникнуть лише у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №67704983.
Крім цього, посилаючись на ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження та п. 6 Розділу 10 Положення №2432/5 відповідач зазначає, що відомості пр боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників з підстав, передбачених законодавством, або на підставі судового рішення.
Позивач не погоджується із такою відповіддю відповідача, оскільки вважає, що він виконав усі грошові та інші зобовязання перед державою у повному обсязі, у зв`язку з чим відомості про позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606- XIV (в редакції, що діяла станом на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 1, 5 ст. 9 Закону № 1404, Єдиний реєстр боржників систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відомості про боржника за рішенням про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про накладення штрафу на боржника.
Згідно з ч. 7 ст. 9 Закону № 1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до п. 6 Розділу Х Положення № 2432/5, Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону № 1404-VIII;
про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
З урахуванням наведеного, ч. 7 ст. 9 Закону №1404-VIII та п. 6 Розділу Х Положення №2432/5 визначено вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Поряд із цим, у ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
Так, у частині першій вказаної статті визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
У даному випадку, підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виникнуть лише у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 67704983.
Будь-яких доказів того, що постанова суду в частині конфіскації майна виконана, позивачем не надано.
Таким чином, у відповідача не було правових підстав та механізму виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників, оскільки підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, які визначено частиною сьомою статті 9 Закону №1404-VIII, не настали.
Відтак, жодної протиправної бездіяльності збоку відповідача по відношенню до позивача в межах даної справи судом не встановлено.
Відповідно до статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Суд встановив, що виконавче провадження № 67704983 відкрите щодо примусового виконання постанови Галицького районного суду м. Львова виключно в частині конфіскації майна, а тому сплата позивачем штрафу, а також інших коштів, стягнутих з нього цією постановою, не має відношення до виконання постанови суду в частині конфіскації, яка примусово виконується відповідачем.
Будь-яких доказів того, що постанова суду в частині конфіскації майна виконана, суду не надано.
Таким чином, доводи позивача про те, що він не має майнових зобов`язань, не відповідають фактичним обставинам справи.
З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до наданих йому повноважень. Доказів на спростування позиції відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 72-77, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.Р. Волоско