Справа № 2-а-1499/11
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1499/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Лукавої Ю.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивпча Бойченка В.М., представників відповідача Свіц О.А, Колодій К.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням Постанови Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року у справі № 2-а-1499/11

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Подільському районі м. Києва (надалі за текстом - відповідач), про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і несплати пенсії у повному розмірі та зобов`язання зробити перерахунок пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 29 листопада 2010 року з подальшим перерахуванням.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року позовні вимоги було задоволено, визнано неправомірною відмову відповідача в здійсненні перерахунку позивачу призначеної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язано відповідача зробити перерахунок позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, державної пенсії в розмірі, передбаченому ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця не менше 8 прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат; зобов`язано відповідача зробити перерахунок позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі, передбаченому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця 75% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, Постанову Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року залишено без змін, а отже, Постанова Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року, набрала законної сили.

05.03.2012 р. на підставі виконавчого листа Подільського районного суду в м. Києві від 27.02.2012 р. № 2-а-1499/11 було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Відповідач своїм листом від 30.03.2012 р. № 2868/02 повідомив, що перерахунок та виплату пенсії позивачу буде здійснено відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2012 рік», яким було передбачено, що ст.ст. 39, 50. 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У зв`язку з надходженням вказаного листа, 09.04.2012 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідачем та його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві (надалі за текстом - ГУ ПФУ в м. Києві), не було здійснено перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі, передбаченому ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця не менше 8 прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність, з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат, та перерахунок і виплату позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі, передбаченому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця 75% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Позивачем неодноразово направлялись письмові звернення на адресу відповідача та ГУ ПФУ в м. Києві щодо виконання вказаного судового рішення, у відповідь на які повідомлялось про виконання Постанови Подільського районного суду від 12 квітня 2011 року № 2-а- 1499/11 та проведення перерахунку та виплату пенсії позивачу.

Так, у відповіді від 20.02.2024 р. № 2600-0308-8/35077 на письмову вимогу позивача від 26.01.2024р. ГУ ПФУ в м. Києві повідомило, що Постанову Подільського районного суду від 12 квітня 2011 року № 2-а- 1499/11 було виконано в межах повноважень, покладених управління Фонду, сума коштів по перерахунку відповідно до судового рішення складає 9 982,61 грн. Виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, здійснюється за наявності відповідного фінансування з Державного Бюджету України.

Таким чином, як зазначає позивач, Постанову Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року, яка набрала законної сили, і є обов`язковою для виконання, не було виконано у повному обсязі. Відповідно до розрахунку, долученого позивачем до заяви, з урахуванням проведених виплат загальна сума коштів, невиплачених позивачу в внаслідок невиконання Постанови суду , складає 758 672,21 станом на 30.11.2022 року.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив встановити судовий контроль за виконанням Постанови Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року, зокрема, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подати до суду у 30-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили звіт про виконання Постанови Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року не було виконано у повному обсязі.

Судом встановлено, що Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року позовні вимоги було задоволено, визнано неправомірною відмову відповідача в здійсненні перерахунку позивачу призначеної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язано відповідача зробити перерахунок позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, державної пенсії в розмірі, передбаченому ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця не менше 8 прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат; зобов`язано відповідача зробити перерахунок позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі, передбаченому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає щомісяця 75% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність з 29 листопада 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2012 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, Постанову Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року залишено без змін.

05.03.2012 р. на підставі виконавчого листа Подільського районного суду в м. Києві від 27.02.2012 р. № 2-а-1499/11було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи заяву, заявник зазначив, що Постанову Подільського районного суду від 12 квітня 2011 року № 2-а-1499/11 відповідачем та його правонаступником не було виконано у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.07.2024 суд ухвалив: задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням Постанови Подільського районного суду від 12 квітня 2011 року у справі № 2-а-1499/11 та Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві протягом 30 робочих днів з дня отримання цієї Ухвали подати звіт про виконання Постанови Подільського районного суду від 12 квітня 2011 року у справі № 2-а- 1499/11.

26.08.2024 до суду від ГУ ПФ України надійшов звіт на виконання рішення суду.

25.09.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на звіт ГУ ПФ України, у якому, ОСОБА_1 зазначає, що до звіту не додано жодного бухгалтерського документу суворої звітності, який би містив інформацію про виплату нарахованої пенсії, а сам Пенсійний фонд України відмовився проводити нарахування призначеної заявнику судом пенсії, відтак, серед іншого просить суд: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в 7-денний термін виконати Постанову Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2011 року у справі № 2-а-1499/11 у повному обсязі, здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії з 29.11.2010 по 30.11.2022 рр. та встановити судовий контроль шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання судового рішення у справі № 2-А-1499/11р. від 12 квітня 2011 року, встановити відповідний строк для цього (7 робочих днів).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Зокрема, в постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, суд зазначає про наявність підстав для визнання поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві звіту про виконання рішення суду від 12.04.2011 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки виплати перерахованої суми пенсії позивачу здійснено не було, про що, власне, відповідачем зазначено у звіті.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (далі - Порядок № 649).

Відповідно до пункту 1 Порядку №649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктами 4, 5 Порядку №649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду, утім, в матеріалах справи відсутні первинні документи бухгалтерського обліку щодо здійснення таких виплат (квитанції, платіжні доручення, виписка з банківського рахунку, тощо).

Суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у Постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, відповідно до якої переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Суд також зазначає, що стаття 113 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Приписи статті 117 Конституції України визначають, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.

Отже, Порядок № 649, розроблений та затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання своїх конституційних повноважень для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України.

Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення суду у цій справі, дотримуючись Порядку № 649, утім, рішення суду наразі не виконано у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення нового строку для подання звіту.

Так, Верховний Суд у Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

У зв`язку з цим суд на підставі частини першої статті 382 КАС України вважає за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі, а відтак, задовольняє заяву позивача, яка міститься у відповіді на звіт ГУ ПФ України від 25.09.2024, частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-243, 248, 253, 256, 374, 382 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.08.2024 про виконання рішення суду у справі №2-а-1499/11;

Заяву ОСОБА_1 , яка міститься у відповіді на звіт ГУ ПФ України від 25.09.2024 - задовольнити частково;

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання до Подільського районного суду міста Києва звіту про виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 12.04.2011 у справі №2-а-1499/11, а саме протягом 60 днів з дня отриання цієї ухвали;

В задоволенні іншої частини заяви, яка міститься у відповіді на звіт ГУ ПФ України від 25.09.2024 - відмовити;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали;

Ухвала, як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.В. Гребенюк