Справа № 461/7234/24
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/7234/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.

за участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.

представника позивача Прокіпчука Л. І.

представника відповідача Зирянова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської митниці Держмитслужби (адреса: 79000, м.Львів, Костюшка, 1, ) про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0947/20900/24, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Львівської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0947/20900/24 від 27.08.2024 р.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що постановою про порушення митних правил № 0947/20900/24 від 27.08.2024 р., ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення в розмірі 307 796, 988 гривень. Вважає, що у протоколі про порушення митних правил № 0947/20900/24 не викладено основну суть пояснень позивача, які полягають в тому, що в ОСОБА_1 не було 45 000 франків під час перетину кордону 16.05.2024 року. Натомість в оскаржуваній постанові № 0947/20900/24 від 27.08.2024 р., митниця взагалі не дає жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 . Більше того, наголошує, що наявна в матеріалах справи про порушення митних правил декларація Республіки Польща на ввезення валюти не є оригіналом (оскільки не містить «мокрих» відтисків печатки), не завірена жодною особою, а тому така обставина самостійно виключає можливість використання цього документа як належного та допустимого доказу вини ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що оспорювана постанова, на його думку, є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. З врахуванням наведеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду, з викликом сторін у судове засідання.

16 вересня 2024 року від представника відповідача Кахнич С.П. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що на думку митного органу під час здійснення митного контролю транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 , у кабіні вказаного автомобіля, серед особистих речей громадянина України ОСОБА_1 , виявлено митну декларацію Республіки Польща №30-ОС.505.1.2024.2275 від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу та заповнену громадянином Borenko Taras, паспорт НОМЕР_3 . Факт виявлення митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу зафіксовано актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.05.2024 року. Відповідно до митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на території Євросоюзу, з митної території України на територію Республіки Польща переміщено валютні кошти у сумі 45000,00 швейцарських франків, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 1967485, 50 грн. або ж 45915, 54 євро.

01 жовтня 2024 року від представника позивача Шокало В.С. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що в оскаржуваній постанові відповідач взагалі не дає жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 , а також жодних доказів того, що у ОСОБА_1 на момент перетину кордону були наявні вказані грошові кошти матеріали справи не містять.

У судовому засіданні представник позивача Прокіпчук Л.І. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача Зирянов О.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача Прокіпчука Л.І. та представника відповідача Зирянова О.Ю., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 124 Конституції України, яка є нормою прямої дії, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд встановив, що 24 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 , посадовою особою Львівської митниці було складено протокол про порушення митних правил №0947/20900/24 за ознаками ч. 1 ст. 471 Митного Кодексу України. Згідно з описовою частиною протоколу в провину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив дії спрямовані на недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, оскільки «… під час здійснення митного контролю транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 , у кабіні вказаного автомобіля, серед особистих речей громадянина України ОСОБА_1 , виявлено митну декларацію Республіки Польща №30-ОС.505.1.2024.2275 від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу та заповнену громадянином Borenko Taras, паспорт НОМЕР_3 . Факт виявлення митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу зафіксовано актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.05.2024 року. Відповідно до митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на території Євросоюзу, з митної території України на територію Республіки Польща переміщено валютні кошти у сумі 45000,00 швейцарських франків, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 1967485, 50 грн. або ж 45915, 54 євро».

27 серпня 2024 р. Львівською митницею винесено постанову у справі про порушення митних правил №0947/20900/24, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною 1 статтею 471 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, на суму 307 796, 988 (триста сім тисяч сімсот дев`яносто шість) гривень 98 копійок.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2024 року, ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту: «я, ОСОБА_1 , на транспортному засобі р/н НОМЕР_4 та причіп до нього р/н НОМЕР_5 виїхав з України до Польщі через митний пост «Шегині» у приватних справах. Перетинаючи кордон неодноразово, та знаючи митні правила, я не здійснював письмового декларування, оскільки при перетині кордону у мене були відсутні будь які товари та грошові кошти, що підлягають письмовому декларуванню. Після в`їзду на територію Польщі (до проходження паспортного контролю) до мене звернувся чоловік з проханням допомогти дружині задекларувати 45000 швейцарських франків, оскільки ні він, ні його дружина не спілкуються польською мовою. Я погодився і вирішив, крім перекладу, для здобуття досвіду також задекларувати незначну суму валюти, яку я мав при собі. Під час декларування валюти я та ця жінка подали свої паспорти. Я взяв декларацію, на якій було моє прізвище та не звернув уваги на суму валюти, що була задекларована в ній. Щодо попередніх пояснень, які мною були надані Львівською митниці, хочу зазначити, що вони не відображають реальну картину. 16 травня 2024 року при відібранні пояснень, я усно посадовій особі митниці пояснив написане вище. Однак інспектор, застосовуючи до мене психологічний тиск (а саме кажучи, що я буду затриманий на кордоні, а автомобіль, який я перевожу буде вилучений) надиктував текст пояснень, який я написав та підписав. Від пояснень наданих 16 травня 2024 року відмовляюсь. У разі складання протоколу про порушення митних правил прошу його складати без моєї участі, а його другий екземпляр скерувати мені поштою. Пояснення написано власноручно».

Однак, у постанові про порушення митних правил №0947/20900/24 вказано, що позивач надав пояснення зовсім іншого змісту, а саме що « ОСОБА_1 пояснив, що усі дії відбувалися на території Польщі перед паспортним контролем, що кошти мені ніхто не передавав, а декларування я здійснював самостійно, однак не зауважив яка сума була зазначена у митній декларації Республіки Польща».

Таким чином, у постанові про порушення митних правил №0947/20900/24 не викладено основну суть пояснень позивача, які полягають в тому, що в ОСОБА_1 не було 45 000 франків під час перетину кордону 16.05.2024 року. Натомість у постанові у справі про порушення митних правил № 0947/20900/24 від 27.08.2024 р., відповідач взагалі не дає жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 .

Статтею 466 МК України визначено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

За змістом ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 471 МК України, недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

У відповідності до ст. 495 МК України , доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Разом з тим, ст. 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Митний орган вважає, що єдиним достовірним доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України є наявна у матеріалах справи митна декларація Республіки Польща. Під час розгляду справи представник відповідача пояснив, що оригіналу такої декларації в матеріалах справи про порушення митних правил немає, така декларація не була вилучена під час проведення огляду в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко», оскільки в момент перетину кордону та виявлення такої декларації протокол про порушення митних правил не складався. При цьому представник відповідача не зміг обґрунтувати чому всупереч вимогам ст.491 МК України посадовими особами митниці не було складено протокол про порушення митних правил 16.05.2024 року при виявленні відповідної декларації посадовими особами митниці, які виконували свої обов`язки в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко» та проводили огляд відповідного транспортного засобу.

Однак, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що наявна в матеріалах справи про порушення митних правил декларація Республіки Польща на ввезення валюти не містить «мокрих» відтисків печатки. Вказане твердження підтверджено в судовому засіданні представником відповідача. Наведене у свою чергу дає можливість сумніватись у оригінальності даного документу, оскільки така декларація не є завіреною жодною особою копією на трьох аркушах, які не з`єднані (не прошиті) між собою та однозначно не ідентифікуються як продовження один одного. Вказане свідчить про неналежність та допустимість відповідного доказу.

Суд зауважує, що відповідачем не подано доказів, які б підтверджували, що відповідна декларація Республіки Польща додавалась позивачем до пояснень від 03.07.2024 р., а також відсутня копія цієї митної декларації, завірена ОСОБА_1 . Таким чином, вказане твердження відповідача, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Отже, суд доходить висновку, що жодних прямих доказів того, що у позивача на момент перетину кордону були наявні грошові кошти у розмірі 45 000 швейцарських франків матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99) суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Згідно з ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та враховуючи вимоги закону, що сумніви мають трактуватись на користь притягуваного до відповідальності вбачається, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена частина 1 ст. 471 МК України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

За правилами п. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що даним рішенням скасовується постанова у справі про порушення митних правил № 0947/20900/24 від 27.08.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.471 Митного кодексу України, провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 484, 48 грн., що підтверджується квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.247 КУпАП, ст.471 МК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської митниці Держмитслужби (адреса: 79000, м.Львів, Костюшка, 1, ) про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0947/20900/24 від 27.08.2024 року, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0947/20900/24 від 27.08.2024 р.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.471 Митного кодексу України - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір у розмірі 484, 48 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2024 року.

Суддя: Романюк В.Ф.