Справа № 363/3558/24
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

08.11.24 363/3558/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Мітясова Д.О.,

представника позивача адвоката Козіної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород, за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №618 від 10.06.2024 про накладення адміністративного стягнення передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, за підписом представника позивача адвоката Г.Козіної, надійшов вказаний адміністративний позов, у якому просить скасувати постанову №618 від 10.06.2024 про накладення адміністративного стягнення передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.06.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником М.Приборою було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у виді штрафу у сумі 34000 гривень за те, що він не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці та не повідомив про причини неявки, що є порушенням вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Звертаючись до суду із позовом, сторона позивача вказує про незаконність оскаржуваної постанови та її прийняття з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки складена без участі позивача, про яку повістку йде мова в постанові №618, йому нічого не відомо, її не було отримано ні поштою, а ні врученням особисто працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також жодним чином не був повідомлений про наявність складених щодо нього адміністративних матеріалів та про притягнення до адміністративної відповідальності. Про складення протоколу стало відомо після відкриття виконавчого провадження в застосунку ДІЯ, через місяць після винесення постанови, а саме 13.07.2024. В постанові №618 від 10.06.2024, зазначено що копія постанови не вручалась на руки ОСОБА_1 , лише тільки зазначено номер вихідної кореспонденції з датою відправлення без номеру трекінгу Укрпошти та доказів вручення направлення самої постанови. На підставі викладеного, посилаючись на положення статей 7, 9, 268, 280, 285 КУпАП, представник позивача, діючи в його інтересах, звернулася до суду з вказаним позовом, до якого також долучено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.07.2024, суд, задовольнивши клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, поновив ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №618 від 10.06.2024 про накладення адміністративного стягнення передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та відкрив провадження у справі за адміністративним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до статті 263 КАС України. Відповідачу надано строк (15 днів) для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

25.09.2024 представником відповідача подано до суду заяву про поновлення строку на подання відзиву, а також відзив на позовну заяву, з додатками.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.10.2024 задоволено заяву представника відповідача та продовжено відповідачу процесуальний строк, встановлений ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.07.2024 в частині подання відзиву на адміністративний позов. Постановлено здійснювати розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 07.11.2024 о 15:00, про що повідомлено учасників провадження. Мотиви постановлення такого судового рішення, викладено у відповідній ухвалі суду.

Так, заперечуючи проти вимог адміністративного позову, у відзиві зазначено, що 04.03.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав під особистий підпис повістку на відправку до начального центру на 20:00 28.03.2024. 28.03.2024 ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці від 04.03.2024 пояснивши це тим, що він працює водієм та їздить за кордон, тому йому потрібно поїхати в рейс, а потім, після повернення, він прибуде до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 31.05.2024 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув військовозобов`язаний молодший лейтенант ОСОБА_1 , якому відповідальна особа ІНФОРМАЦІЯ_3 намагалася вручити повістку на відправку о 07:30 05.06.2024, але від отримання повістки він у присутності свідків відмовився, про що було складено акт про відмову від отримання повістки та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпА. Акт про відмову в отриманні повістки та протокол про адміністративне правопорушення були оголошені ОСОБА_2 в присутності свідків, але він відмовився підписувати протокол та надавати пояснення з приводу причин відмови від отримання повістки. Про час та місце розгляду справи о

10 годині 10.06.2024 ОСОБА_1 було оголошено, але він не з`явився на розгляд справи та не повідомив причин неприбуття. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.06.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпЛ. 12.06.2024 копія постанови була направлена ОСОБА_1 за адресою його проживання. На думку відповідача, є очевидним що, громадянин ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, офіцером, під час мобілізації не виконав вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є порушенням вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію і відповідно складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП, а тому просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копію повістки на відправку на ім`я ОСОБА_1 , копію акту про відмову в отриманні повістки від 31.05.2024, копію протоколу від 31.05.2024, копію повідомлення про направлення ОСОБА_1 копії постанови, квитанція про поштове відправлення відзиву з додатками на ім`я ОСОБА_1 .

У свою чергу, 09.10.2024 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, з додатками, у якій зазначено про наявність сумнівів щодо акту відмови, у зв`язку з тим, що у якості свідків були вказані заінтересовані особи, а саме працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також щодо наявності повістки від 31.05.2024, якої не додано до відзиву. Представник позивача зазначає про невідповідність зазначеного у протоколі №618 від 31.05.2024 та у постанові №618 від 10.06.2024, яка оскаржується, оскільки, у протоколі щодо суті адміністративного правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки», а у постанові « ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк зазначений у повістці та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття та не повідомив про причини неявки, що є порушенням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»». Згідно частин 1, 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаний ОСОБА_3 виконав всі пункти зазначені в даній статті закону, а саме: пройшов ВЛК, самостійно з`явився до ТЦК, уточнив свої данні та місце перебування. Фактично ч. ч. 1, 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить жодного положення щодо випадку відмови від отримання повістки, тобто факт «вручення» і факт «отримання» повістки не відбувся. А тому, зобов`язання з`явитися у зазначений у повістці про місце та строк повідомлення про причини неявки не настали. Постанова №618, яка оскаржується, має розмиту та стислу інформацію про адміністративне правопорушення, а саме не вказано дату та час, коли було скоєно адміністративне правопорушення Березень або травень ?, що має суттєве значення щодо застосування норми ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрала чинності лише 19.05.2024. Представник позивача, посилаючись на викладене у відповіді на відзив, вважає, що вимоги ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не можуть бути застосовані до позивача, оскільки, датою вчинення правопорушення, у даному випадку є 28.03.2024, на момент якого діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14.10.2023. Відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що на момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Вказує, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є неправомірним. Оскільки, згідно п. 1 ч. 1

ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП, просить позов задовольнити.

Представник відповідача не скористався правом подати заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання, призначене на 07.11.2024 з`явилася представник позивача адвокат Козіна Г.В. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, правом подати заперечення на відповідь на відзив, не скористався.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, суд враховує вище зазначене, а також положення частини третьої статті 268 КАС України та думку представника позивача, яка зазначила про зловживання відповідачем процесуальним правами, враховуючи, що саме за їх клопотанням було поновлено строк для подання відзиву та здійснено розгляд справи з викликом сторін.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення проти нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до права, визначеного у частині першій статті 5 КАС України, кожна особа може в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 31.05.2024 начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 складено протокол №618 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с. 38).

Так, як убачається із суті адміністративного правопорушення, 31.05.2024 об 11:30, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, відмовився від отримання повістки на 07:30 05.06.2024 для відправки до війська, вчинивши правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Зазначено, що факт вказаного правопорушення підтверджують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при цьому у вказаних осіб не відібрано письмових пояснень, та вони відсутні у матеріалах адміністративної справи.

Також у протоколі зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 змісту статті 63 Конституції України, прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП, а також зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 10.06.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши адресу. Свідки, своїми підписами, засвідчили відмову від пояснень та/або підписання протоколу. Вказано, що до протоколу додаються: копія паспорта, повістка, акт про відмову в отриманні повістки.

10.06.2024, Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 полковник ОСОБА_7 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (реєстрації) якого: АДРЕСА_1 , виніс постанову №618 про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 гривень (а.с. 9-10, 39).

Так, як зазначено у вказаній постанові, військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повісті ІНФОРМАЦІЯ_2 та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив про причини неявки, що є порушенням вимог частини першої та третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, обставини, що пом`якшують/обтяжують правопорушення не встановлено.

У резолютивній частині постанови зазначено: реквізити для сплати суми штрафу, який необхідно сплатити протягом 15 днів з дня вручення даної постанови; роз`яснено строк та порядок оскарження постанови; дата набрання постановою законної сили 24.06.2024; положення статей 303, 308 КУпАП щодо порядку сплати штрафу у добровільному порядку та у примусовому.

Крім цього, у постанові зазначено, що її копію направлено поштою 12.06.2024, вих. №1/2/6110 (а.с. 9-10, 39).

Так, до відзиву, представником відповідача долучено копію супровідного листа до постанови про адміністративне правопорушення №618 від 10.06.2024, адресованого ОСОБА_1 (а.с. 40), при цьому, представником відповідача не надано доказів про надсилання такої кореспонденції адресату та її отримання.

01.07.2024 Начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 .Прибора звернувся до Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою за №1/2/6562 про примусове виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, а саме постанови №618 від 10.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, з урахуванням положень статті 308 КУпАП у подвійному розмірі, тобто 34000 гривень (а.с. 11, 41).

Постановою Начальника Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Попок В.В. від 12.07.2024 відкрито виконавче провадження за №75527902 щодо примусового виконання постанови №618 від 10.06.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_8 про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000,00 гривень (а.с. 12, 13-14).

Так, як укачаться із копії паспорта особи, позивач ОСОБА_1 з 28.08.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-17).

Згідно копії військового квитка серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 16.11.2006 взято на обліку ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.18).

Згідно долученої до відзиву копії розписки, 04.03.2024 ОСОБА_1 отримав повістку про явку до ВРТЦК на 28.03.2024 на 20:00 (а.с. 35).

Представник позивача не заперечувала про обізнаність ОСОБА_1 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 28.03.2024, а також про його повідомлення про неможливість з`явитися у вказаний день та час, з причин про які також зазначено представником відповідача у відзиві на позов.

Також представник позивача не заперечувала, що ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 31.05.2024, проте заперечує факт вручення йому повістки, складання щодо нього Акту про відмову в отриманні повістки та про складання протоколу №618.

Так, не погоджуючись із постановою №618 від 10.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, з урахуванням положень статті 308 КУпАП та, вважаючи її незаконною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною першою статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 293 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так, статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за:

порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (частина перша вказаної статті КУпАП);

повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (частина друга статті 210-1 КУпАП);

вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (частина третя статті 210-1 КУпАП).

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил.

Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 1 цієї статті визначені обов`язки громадян, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Пункт 3 цієї ж статті передбачає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.

Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» доручено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу (далі - Указ №65). Згідно пункту 79 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в редакції від 30.12.2022) (далі Порядок №1487) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до пункту 56 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 №352, повістки громадянам можуть вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно статті 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період.

Так, як встановлено судом, оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме за порушення ним частин першої та третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» «військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повісті ІНФОРМАЦІЯ_2 та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив про причини неявки».

За змістом постанови, її винесено за результатом розгляду протоколу №618 від 31.05.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою

статті 210-1 КУпАП проте, суть правопорушення у цьому протоколі вказана інша, а саме, що 31.05.2024 ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки на 07:30 05.06.2024 для відправки до війська.

Варто зазначити, що чинним законодавством України, в тому числі, статтею 210-1 КУпАП, не передбачено відповідальності особи за відмову від отримання повістки.

З аналізу змісту оскаржуваної позивачем постанови, не є можливим встановити, з якою метою викликався ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на який час та дату була явки за викликом, в тому числі не зазначено реєстраційний номер повістки, відомостей про те, коли саме особа, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, отримала повістку про виклик та у який спосіб.

Так, до відзиву представником відповідача долучено копію акту від 31.05.2024 про відмову ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 07:30 05.06.2024 (а.с. 37 на звороті). Вказаний акт підписаний лише працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не сторонніми особами, яких би можна було б вважати незацікавленими особами і назвати свідками. Водночас, вказаний акт не містить посилань на номер чи серію повістки, для співставлення, яку саме повістку позивач відмовився отримувати.

Копія повістки на відправку, якою наказано ОСОБА_1 протягом 05.06.2024 на 07:30 з моменту вручення повістки з`явитися на зазначену у повістці адресу (а.с. 37), не містить дати цієї повістки, номеру чи серії та будь яких посилань на акт чи написів щодо відмови отримання цього документа і посвідчення такого факту сторонніми особами (свідками), що унеможливлює встановити, що саме ця повітка вручалася ОСОБА_1 та від її отримання він відмовився.

Суд, за результатом розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів того, що позивач належним чином був повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 07:30 05.06.2024 і, що саме у цей зазначений день та час від не з`явився, внаслідок чого 10.06.2024 винесено постанову №618.

Отже, відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 і що від виконання цього обов`язку ОСОБА_1 ухилився.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 порушень, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною, винесена без достатніх доказів, які б підтверджували вину позивача, відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що позивач знав про час, дату та місце необхідної його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого постанова підлягає скасуванню як протиправна, оскільки відсутні докази того, що позивач достеменно знав про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на конкретну дату та час, які відсутній у постанові, та, що позивач свідомо ухилявся від виконання виклику та вимог частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Також судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись статтями 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №618 від 10.06.2024 про накладення адміністративного стягнення передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_5 №618 від 10.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України та накладення на нього стягнення штрафу в розмірі 1700 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.П.Лукач