Справа № 120/4152/22
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа №120/4152/22

провадження № К/990/38908/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

13 жовтня 2024 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 14 жовтня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смокович М. І. з 04 листопада 2024 року по 05 листопада 2024 року перебував у відпустці на підставі наказу від 29 жовтня 2024 року № 2137/0/5-24, у зв`язку із чим вирішення питання про відкриття касаційного провадження відбувається після виходу судді з відпустки.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 11 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року, позов задовольнив, зокрема, визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати, а саме за період з 01 січня 2016 року по 18 травня 2022 року; визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 19 червня 2020 року по 18 травня 2022 року та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 червня 2020 року по 18 травня 2022 року.

09 лютого 2024 року до Вінницького окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява в порядку статті 383 КАС України щодо виконання рішення суду від 11 серпня 2022 року.

Заява мотивована тим, що відповідачем на виконання рішення суду у цій справі позивачеві нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 червня 2020 року по 18 травня 2022 року в сумі 531087,26 грн, водночас Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України листом від 01 листопада 2023 року за вих. № 423/7288 погоджено виконання рішення суду з наявних відкритих асигнувань у сумі 121642 грн. Відповідач перерахував позивачеві кошти в сумі 121642 грн, з них: 37001,10 грн на компенсацію втрати частини доходів; 86648,32 грн - на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 992,40 грн - на судовий збір. Заявник вважає, що такі дії відповідача щодо виконання рішення суду є протиправними і такими, що порушують його права, підтверджені судовим рішенням, а тому звернувся до суду з цією заявою.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 16 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року, залишив без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі № 120/4152/22.

Не погоджуючись із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, представник ОСОБА_1 - адвокат Щавінський К. С. оскаржив їх у касаційному порядку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження варто відмовити, з огляду на таке.

Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 (справа про апеляційне оскарження ухвал суду) дійшов висновку, що відсутність можливості оскарження ухвали про відмову у видачі дубліката виконавчого листа може призвести до порушення конституційної засади судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2 частини третьої статті 129 Конституції України). У цій справі Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) та статті 126 Конституції України (в редакції до 29 вересня 2016 року).

Крім того, у рішенні від 13 червня 2019 року №3-208/2018(2402/18) Конституційний Суд України дійшов висновку, що обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи. Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції, як складової права на судовий захист, можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини і громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновлювати порушені права і свободи особи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції (справа щодо конституційності положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України).

Конституційний Суд України розглядаючи справу за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів частини першої статті 294, частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, вказав, що законодавець, ухваливши оспорювані приписи Кодексу, якими не встановив права на апеляційне оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви, поданої порядком статті 383 КАС України, діяв свавільно, оскільки не врахував її юридичних наслідків для особи-позивача та не запровадив інших дієвих механізмів захисту і поновлення порушених прав, свобод, інтересів особи-позивача, яка судовим порядком домагається виконання судового рішення, ухваленого на її користь (Рішення від 01 березня 2023 року №2-р(II)/2023 у справі № № 3-27/2022(54/22)).

У названому рішенні Конституційний Суд України констатував, що законодавець визначив неоднаковий обсяг процесуальних можливостей (прав) сторін адміністративного процесу щодо права на апеляційне оскарження ухвал, ухвалених за наслідками розгляду заяви, поданої порядком статті 383 Кодексу, надавши суб`єктові владних повноважень право на апеляційне оскарження окремої ухвали і не встановивши для особи-позивача права на апеляційне оскарження ухвали про залишення без задоволення зазначеної заяви, чим поставив особу-позивача в гірше процесуальне становище порівняно з відповідачем - суб`єктом владних повноважень, знівелювавши мету діяльності адміністративних судів, визначену частиною п`ятою статті 125 Конституції України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 березня 2023 року №2-р(II)/2023 дійшов висновку, що нормативне регулювання, визначене оспорюваними приписами Кодексу, якими для особи-позивача не встановлено права оскаржити апеляційним порядком ухвалу суду про залишення без задоволення заяви, поданої порядком статті 383 Кодексу, ставлячи особу-позивача в суттєво гірше процесуальне становище порівняно з відповідачем - суб`єктом владних повноважень, не забезпечує рівних процесуальних можливостей особі-позивачу захистити свої права, свободи, інтереси судовим порядком.

Конституційний Суд України виснував також, що законодавець, ухваливши оспорювані приписи Кодексу, якими не встановив для особи-позивача права оскаржити апеляційним порядком ухвалу суду про залишення без задоволення заяви, поданої порядком статті 383 Кодексу, не виконав головного обов`язку, покладеного на нього приписами частини другої статті 3 Конституції України, оскільки законодавчо не встановив дієвого судового контролю за виконанням судового рішення, не забезпечив права особи на судовий захист в адміністративному судочинстві та гарантій його реалізації, як-от: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, право на апеляційний перегляд справи, обов`язковість судового рішення, що є неодмінними вимогами правовладдя як засади конституційного ладу в Україні, вираженої через формулу: «В Україні визнається і діє принцип верховенства права» (частина перша статті 8 Конституції України).

Верховний Суд у складі об?єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 440/2582/20 застосовуючи рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №2-р(II)/2023 у справі № 3-27/2022(54/22) дійшов висновку про те, що ухвала про відмову в задоволенні заяви, поданої на підставі статті 383 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Отже, право на апеляційне оскарження варто розглядати як право на оскарження судового рішення, прийнятого судом першої інстанції при розгляді спору щодо рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Саме спір щодо рішень, дій і бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладено виконання судового рішення, що набрало законної сили, ініціюється заявою, поданою у порядку статті 383 КАС України (частина перша зазначеної статті).

Однак, пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України містить істотну відмінність у визначенні обсягу такого закріплення: якщо право на касаційне оскарження може бути реалізоване лише у визначених законом випадках, то стосовно права на апеляційне оскарження (перегляд справи) таке обмеження відсутнє.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Частиною другою статті 328 КАС України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

З матеріалів касаційної скарги та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала суду першої інстанції переглянута в апеляційному порядку.

Водночас варто зауважити, що ухвала суду першої інстанції про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, постановлена судом відповідно до статті 383 КАС України (після її перегляду в апеляційному порядку) не входить до вичерпного переліку ухвал, визначених частиною другою статті 328 КАС України, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Отже, нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволені заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За наведеного правового врегулювання й обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 120/4152/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська