Справа № 686/25681/24
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/250/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

за участю представника позивача Керницької І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 08 липня 2024 року № 736 відносно нього за ч.3 ст. 2101 КУпАП посилаючись на те, що 01 липня 2024 року його доставили для уточнення облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після доставки до ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано направлення №1080 на проходження військово-лікарської для визначення придатності до військової служби під час мобілізації.

08 липня 2024 року, реалізовуючи повноваження наданні статтею 265 КУпАП начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення від 08 липня 2024 року № 736 за справою про адміністративне правопорушення з підстав порушення вимог абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 3 підпункту 3.1, 3.2 глави 3розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КупАП. Постановою від 08 липня 2024 року № 736 Позивачу ставиться у вину, що він відмовився від отримання направлення від 01 липня 2024 року № 1080 на проходження ВЛК у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що при прийнятті спірної постанови не було враховано обставину, що позивачем вже було пройдено військово-лікарську комісію як офіцером запасу з метою визначення придатності до військової служби, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду від 29 травня 2024 року та довідкою військово-лікарської комісії від 29 травня 2024 року № 92/1.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

30.10.2024 року на адресу суду від відповідача надійшли належним чином завірені матеріали справи про адміністративне правопорушення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу, згідно довідки військово-лікарської комісії №92/1 від 29.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено медичний огляд ВЛК 29 травня 2024 року за результатами якої останнього визнано придатним до військової служби.

Так, згідно статті 210-1 КУпАП об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Диспозиція статті 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та які не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не виконання громадянами України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві обов`язків встановлених статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку тамобілізацію та статтею 1 Закону України «Про військовийобов`язок і військовуслужбу».

Зокрема, таким обов`язком є проходження медичного огляду згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби абовійськово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, за рішенням керівників відповідних підрозділів абовійськово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідкиУкраїни, розвідувального органу Міністерства оборони Україничи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктами є громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органівУкраїни чи проходять службу у військовому резерві.

Позивачем було дотримано вимоги абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 3 підпункту 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України».

Згідно абзацу 4 пункту 69 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024року №560 у строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік, тому суд вважає, що строк дії довідки військово-лікарської комісії від 29 травня 2024 року № 92/1, не закінчився.

Тобто позивачем пройдено військово-лікарську комісію, як офіцером запасу з метою визначення придатності до військової служби, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду від 29 травня 2024 року та довідкою військово-лікарської комісії від 29 травня 2024 року №92/1.

Проте, згідно даних протоколу №736 від 01.07.2024 року, пояснень та рапорту, позивач відмовляється від проходження ВЛК в м. Хотин так, як перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходив військову лікарську комісію та мав військовий квиток.

Незважаючи на вище викладене, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 08 липня 2024 року №736 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000 грн. за те, що позивач відмовився від проходження медичного огляду військовою лікарською комісією так, як після уточнення військово-облікових даних військовозобов`язаного встановлено, що останній права на відстрочку від призову під час мобілізації немає, за місцем роботи не заброньований, а тому його направлено медичне обстеження.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово- облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Вимогами ст.245 КупАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд вважає, що позивачем було дотримано вимоги абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 3 підпункту 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України».

Згідно абзацу 4 пункту 69 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 у строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік, а тому строк дії довідки військово-лікарської комісії від 29 травня2024 року № 92/1 не закінчився.

До того ж, законодавство України виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності складу правопорушення, при цьому якщо відсутній хоча б один з елементів складу правопорушення відсутній склад правопорушення в цілому. Враховуючи, що без об`єктивної сторони діяння не може бути посягання на об`єкт правопорушення немає й суб`єктивної сторони як певного відображення об`єктивних ознак діяння у свідомості суб`єкта, і нарешті, відсутній суб`єкт правопорушення.

А також, в силу принципу презумпції невинуватості, діючої в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Згідно з частини першої статті 247 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення не може бути порушено або підлягає закриттю, якщо відсутня подія адміністративного правопорушення. Подія адміністративного правопорушення означає, що мало місце фактичне діяння, яке порушує адміністративне законодавство. Факти та обставини, зазначені в постанові від 08 липня 2024 року № 736, не відповідають реальним подіям і не підтверджують склад правопорушення.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з викладеного суд вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Крім того, відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази які вказують, що позивач порушив вимоги абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 3 підпункту 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» та також, абзац 4 пункту 69 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

Тому суд вважає, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано достатніх доказів порушення позивачем вимог вище зазначених нормативних актів, що є неприпустимим та свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Крім цього у спірній постанові, не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення, його суть та докази його вчинення. Про розгляд адміністративної справи про притягнення до відповідальності відбувався без участі позивача, що саме по собі є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Окрім того, згідно рішення у справі № 226/1466/24 від 02 липня 2024 року особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізаціїінших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Згідно позиції Верховного Суду, відповідно до яких обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за 3 дні до дати розгляду справи проадміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Також, постанова від 08 липня 2024 року № 736 не містить інформації або наявність доказів такої відмови, не містить даних на основі яких, у визначеному законом порядку, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особа визначена законом, яка діє імені територіального центру комплектування тасоціальної підтримки, не встановив наявність чи відсутність події адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином.

На підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення, а доводи відповідача не спростовують позиції позивача.

Керуючись частиною другою статті 122 КАС України, суд вважає визнати пропуск строку, зазначеного у статтею 289 КУпАПщодо оскарження постанови поважним, та поновити процесуальний строк для оскарження зазначеної вище постанови від 08 липня 2024 року №736 так, як позивач дізнався про порушене право через мобільний застосунок «Дія» шляхом отримання сповіщення про відкриття виконавчого провадження за № вересня 2024 року.

Відповідно до вимог ст.143 КАС України судовий збір у розмірі 484,48 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Постановою ВС від 14.02.2019 у справі № 916/24/18 визначено, що зважаючи на положення про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з переглядом цієї справи у суді становить 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп., що підтверджується даними договору від 18.09.2024 року за надання правової допомоги, додатком до договору від 20.09.2024 року, довідкою про сплату коштів та актом приймання передачі виконаних робіт №341 від 18.09.2024 року.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7000 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 257- 258, 260, 268 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 08 липня 2024 року № 736 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.2101 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000 грн., справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 484,48 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сергій Стефанишин