Справа № 619/6640/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р.Справа № 619/6640/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача Мартовицький К.В.

представник відповідача Ільченко Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Овсянніков В.С., м. Дергачі, повний текст складено 18.09.24 року по справі № 619/6640/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції м. Київ , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в атоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову cepiї EHA №2849584 від 17.08.2024 про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що постановою старшого лейтенанта патрульної поліціі ОСОБА_2 УПП в Харківській області 17.08.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, за те, що він нібито керував автомобілем, без наявності водійського посвідчення, чим порушив вимоги пункту 2.1 a ПДР України.

Позивач вказує, що його було зупинено працівниками патрульної поліції під час руху по вулиці Клочківська у місті Харкові, підстава зупинки нібито не пристебнутий пасок безпеки. Після зупинки йому було висунуто вимогу пред`явити документи на право власності автомобілем, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та документи які посвідчують його особу, посвідчення водія встановленого зразка, та поліс обов`язкового автоцивільного страхування. Після того як відповідач вивчив yci документи він повідомив позивача про те, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами на підставі постанови суду Дзержинського району міста Харкова від 10.06.2024 та в подальшому пішов до патрульного автомобіля складати постанову про адміністративне правопорушення.

В подальшому позивач почав шукати адвоката.

ОСОБА_1 вказує, що відповідач виніс постанову, без врахування його заперечень, та ненадав можливість скористатися правовою допомогою, чим унеможливив використання позивачем законного права на захист та права на клопотання, не роз`яснено права.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16.09.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідач, не перевіривши його доводи, безпідставно склав та постановив Постанову про те, що ОСОБА_1 , нібито керував автомобілем, при цьому ще й позбавлений права керування згідно постанови суду від 10.06.2024 року. Звичайно жодних доказів, та пояснень, або матеріалів фото чи відео фіксації, ОСОБА_1 , нібито провини Відповідач не мав, не додав, не надав ОСОБА_1 , для перегляду і відповідно не вніс жодних доказів ОСОБА_1 , псевдо-провини у Постанову.

Відповідач порушив вимоги ст. 280 КУАП, адже Відповідачем достеменно не встановлено, чи був ОСОБА_1 , насправді винен у правопорушенні, враховуючи, що жодних доказів провини ОСОБА_1 , не було виявлено і не зазначено у постанові. Незаконне рішення Відповідача щодо порушення ОСОБА_1 , п. 2.1 ПДР, приймалося бездоказово та упереджено, без будь-яких зафіксованих та наявних доказів правопорушення.

Не маючи законних доказів провини ОСОБА_1 , Відповідач при винесенні Постанови скористався так званим «спрощеним підходом», бездоказовим, що суперечить пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.15.2005 року.

Відповідач своїми незаконними діями порушив громадянські права ОСОБА_1 , у т.ч. вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУАП, надавши ОСОБА_1 , на підпис Постанову, без урахування його заперечень, та можливістю скористатися правовою допомогою, чим унеможливив використання ОСОБА_1 , законного права на захист та права на клопотання про переніс розгляду Справи, із-за необхідності отримання правової допомоги.

Після винесення Постанови, Відповідач сфотографував ОСОБА_1 , невідомим і не відображеним жодним чином у Постанові технічним засобом.

У примірнику-копії постанови з невідомих ОСОБА_1 , причин, відсутні пояснення ОСОБА_1 , по суті порушення.

З огляду на викладене позивач вважає, що дії працівника патрульної поліції відповідача були незаконними, непрофесійними, та упередженими. Постанова була винесена Відповідачем з порушеннями вимог Конституції України та КУпАП, є незаконною і має бути скасована.

Також при винесенні постанови інспектором не ознайомлено ОСОБА_1 , з правами ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням та тільки даний факт вже може бути підставою для скасування постанови.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2024 інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Аубакіровим О.Р. складено постанову серії ЕНА № 2849564, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20 400,00 грн (а.с. 1).

Зі змісту постанови вбачається, що 17.08.2024 о 08:09 по вул. Клочківська м Харків ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 з непристебнутим паском безпеки. Також, при перевірці за базами ІПНП документів встановлено, що водій - ОСОБА_1 , був позбавлений права керування постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 у справі № 638/7490/24, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, керування ТЗ особою, позбавленою права керування, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Судом також встановлено, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно інформації з єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 має відмітку про набрання законної сили 17.06.2024.

Таким чином, на момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача 17.08.2024 діяли обмеження, відповідно до яких позивач мав статус особи позбавленої права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративнї відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановою cepiї EHA №2849584 від 17.08.2024.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП. Доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено. Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення відповідачем застосовано без порушень, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно приписів ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Згідно із п. п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З урахуванням наведеного, вимога поліцейського зупинити транспортний засіб та надати документи для перевірки, зазначені в пункті 2.1 ПДР України відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо факту адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.

Згідно ст. 317 та 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Відповідно до ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Згідно оскаржуваної постанови, 17.08.2024 о 08:09 по вул. Клочківська м. Харків ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 з непристебнутим паском безпеки. Також, при перевірці за базами ІПНП документів встановлено, що водій - ОСОБА_1 , був позбавлений права керування постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 у справі № 638/7490/24, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, керування ТЗ особою, позбавленою права керування, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Диспозицією ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 набрала законної сили 17.06.2024.

Таким чином, на момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача 17.08.2024 діяли обмеження, відповідно до яких позивач мав статус особи позбавленої права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановою cepiї EHA №2849584 від 17.08.2024.

Доводи позивача, вказані у позовній заяві, апеляційній скарзі та наведені його представником у судовому засіданні, зводяться до того, що позивач не знав про існування постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 та того, що поліцейським було неправильно зазначено дату постанови Дзержинського районного суду міста Харкова 10.06.2024 замість правильного 06.06.2024.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 9 КУпАП винним діянням (дія або бездіяльність), яке є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, є вчинення особою діяння умисно або з необережності.

Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП не визначає наявності обов`язкової форми вини у вигляді умислу, а відтак такою нормою передбачена відповідальність і за вчинення відповідних діянь з необережності.

Згідно зі ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

У п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

У постанові Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 зазначено що: "Судовим розглядом встановлено, що 15 квітня 2024 року, о 22 годині 05 хвилин, в м.Харкові по вул.Клочківській, 370, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «BMW 525», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатору Drager «Аlcotest 6820», що підтверджується тестом №2232 від 15.04.2024, результат огляду становить 3,01% проміле.

В наслідок зазначених подій працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 898489 від 15 квітня 2024 року за невиконання ОСОБА_3 вимог п.2.9а ПДР України, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується:

- результатами тестування на стан алкогольного сп`яніння приладом «Drager Alkotest 6820» від 15.04.2023, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 о 22-24 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння 3,01 % проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, щодо огляду ОСОБА_1 ;

- відомостями відеозаписів поліцейських, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 15.04.2024 о 22-05 год. керував транспортним засобом автомобілем «BMW», був зупинений працівниками поліції, під час спілкування працівники поліції встановлюють у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, та пропонують останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора, який показав результат стану алкогольного сп`яніння 3,01 проміле, з результатами огляду водій погодився".

Також зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень на адресу зазначену в протоколі.

В силу ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наданого відповідачем до суду відеозапису з місця події вбачається, що позивач не заперечував факт керування ним автомобілем 17.08.2024, проте вказував на те, що він не знав про існування судового рішення, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами. Також, позивач не заперечував факт керування ним 15.04.2024 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та складання за даним фактом відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, позивач зазначив, що накладений на нього штраф ним був сплачений.

Колегія суддів звертає увагу на те, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено накладення на водіїв альтернативного виду адміністративного стягнення або штрафу, або позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Штраф накладається одночасно із позбавленням права керування транспортними засобами.

Таким чином, позивач, будучи особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, міг та мав передбачити в подальшому розгляд судом матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та, відповідно, можливість за результатом такого розгляду, настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності - накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням його права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, позивач повинен був добросовісно користуватись процесуальними правами, зокрема, цікавитись про те, на якій стадії перебуває розгляд справи, стан її розгляду, а також про результати такого розгляду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду.

Так, в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 було оприлюднено (забезпечено надання загального доступу) 10.06.2024. Проте, позивач до 17.08.2024 включно (більше 2 місяців) продовжував керувати транспортним засобом при прямій забороні суду це робити.

Суд вважає, що зазначення відповідачем у спірній постанові неправильної дати постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 у справі № 638/7490/24 є очевидною технічною помилкою, тим паче, що з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що загальний доступ до вказаної постанови у реєстрі надано саме 10.06.2024.

Інші доводи позивача, в тому числі і щодо не роз`яснення йому прав, визначених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, позбавлення права скористатися правовою допомогою, спростовуються наданим відповідачем відеозаписом.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи факт порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п.п. 2.1 а ПДР України.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення відповідачем застосовано без порушень, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 17.08.2024 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16.09.2024 по справі № 619/6640/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва