Справа № 523/275/24
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/275/24
Провадження №2-а/523/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Іванченко В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 Кучеренко Г.А.

представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) Ковальчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Доводи позовної заяви.

ОСОБА_1 05.01.2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), яким просить визнати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі: сер АА №00015456 від 04.12.2023р., винесену Державною службою України з безпеки на транспорті протиправною, та скасувати її, справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132- 1 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він є власником вантажного транспортного засобу - трьохвісний вантажний сідловий тягач марки MAN TGX 26.440, держ. № НОМЕР_1 та трьохвісного напівпричіпу - контейнеровозу марки FRUEHAUF держ. № НОМЕР_2 , що складає загальний шестиосний склад (сцепку) із двох ТЗ. Перевезення вантажів здійснюється нероздільно тягачем та причіпом (напівпричіпом). Самостійно тягач вантажі не перевозить, так як це технічно неможливо.

04.12.2023 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) відносно позивача складено постанову серія АА №00015456 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 132-1 КУпАП. За даними оскаржуваної постанови, вона складено Відповідачем за результатами вагового контролю (зважування) в автоматичному режимі 30.11.23р. ТЗ трьохвісного вантажного сідлового тягача марки MAN TGX 26.440, держ. № НОМЕР_1 зважувальним устаткуванням - заводський уніфікований № WIM 3,3, на пункті габаритно-вагового контролю за адресою : М-03, км 81+000 Київська обл.

Позивач зазначає, що за відомостями оскаржуваної Постанови, Відповідачем не відображено (приховано) наявність при зважуванні в складі з тягачем ТЗ - трьоїхвісного напівпричіпу - контейнеровозу марки FRUEHAUF держ. № НОМЕР_2 , яким безпосередньо перевозився вантаж. Адже, саме цьому ТЗ, в сукупності з ТЗ тягачем, Відповідач провів вагове вимірювання.

За текстом оскаржуваної Постанови перевищення вагових параметрів встановлено Відповідачем по загальній масі ТЗ на 11,263% (4,505тон) при дозволеній (допустимій) масі 40 тон., керуючись підпунктом «б» пункту 22.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306. Однак, у порушення вимог підпункту «б» пункту 22.5 ПДР, розрахунок відсотку перевищення ваги проводився відповідачем виходячи із нормативно-допустимих для перевезення 40 тон, тоді як з урахуванням того, що транспортний засіб позивача складається з трьохвісного тягача та трьохвісного напівпречепу контейнеровозу, необхідно розраховувати із урахуванням допустимих 44-х тон, а не 40 тон. Відтак, відсоток перевищення вагових параметрів по загальній масі складає не 11,263% (перевищення 4, 505 тон), як вказано у оскаржуваній постанові, а 1,14% (перевищення 0, 505т.) тобто він є таким, що є нижче за 10%, що унеможливлює застосування Відповідачем штрафної санкції у розмірі 17000грн.

Тобто, у даному випадку, нормативно-ваговий параметр 44 тони, а фактичний при зважуванні склав 44,505 т. Перевищення нормативно-вагового параметру склало 0,505т., у відсотках це 1,14%, що є менше ніж 10 %, а відтак не підлягає штрафній санкції 17000 грн., що регулюється ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Також, позивач вважає що за суб`єктивною складовою, він не міг бути притягнутим до адміністративної відповідальності, тому що на час перевірки та виявлення порушення відповідачем (30.11.23р.), транспортний засіб сідловий тягач марки MAN TGX 26.440, держ. № НОМЕР_1 був зареєстрований на іншу особу (з 04.11.23 до 04.11.26р.), а саме на ОСОБА_2 , про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію ТЗ сер. СТО №781753.

Крім того, пунктом 15 «Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» затвердженому постановою КМ України від 27.12.2019 №1174 (Порядок №1174) встановлені вимоги до Метаданих. Наявність фотозображення заднього виду надає можливість визначення державного номерного знак ТЗ причіпу, за яким за відповідним реєстром реєстрації ТЗ відповідач має усвідомити, чи являється зазначений ТЗ контейнеровозом, чи ні. Між тим, саме цю інформацію Відповідач приховує, не позначивши її в оскаржуваній Постанові, та намагаючись ввести суд в оману, включаючи що формули розрахунку відсотку перевищення допустимі 40 тон, замість допустимих 44 тон.

Також, позивач зазначає що відповідачем не забезпечено вагове вимірювальне обладнання повіркою (метрологічною атестацією), на підтвердження чого має свідчити документ «Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки».

Додатково, у Відповідача відсутнє погодження до облаштування території (майданчику) за адресою де проводився ваговий контроль органами Національної поліції, що не відповідає Вимогам до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті відповідно до Порядку №1174, в редакції постанови КМ України від 16.06.2021р. №623.

З огляду на викладене, позивач вважає, що є всі підстави для визнання оспорюваної постанови протиправною, її скасування та існує достатньо підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Доводи відзиву на позов відповідача.

22 лютого 2024 року на адресу суду представником відповідача скеровано письмовий відзив Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуя це тим, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, також позов є необгрунтованим.

Також, відповідач зазначив, що в оскаружуваній позивачем постанові викладена чітко суть правопорушення. Щодо визначення нормативного вагового параметру то відповідно до чинної редакції ПДР для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом допустимим навантаженням є 40 т. Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху навантаження в 44 т. допускається для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Тобто, визначальною обставиною є саме здійснення перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, міститься не лише в постанові, але й підтверджується інформаційними файлами та даною фотофіксацією. Позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належать позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з їх призначенням, а також не надано доказів на підтвердження того, який вантаж перевозився, та у який спосіб». З фотознімків вбачається, що вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом, який перевозив предмет з ознаками контейнеру з тентованим верхом, не містив будь-якого маркування. Позивачем будь-яких доказів, щодо здійснення вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу тощо, які б могли свідчити на користь доводів позивача не надано.

На підтвердження факту фіксації руху транспортного засобу Позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно- вагових норм, що стало підставою для притягнення його до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей, відповідач повідомив що: - прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі Wim 3,3 автомобільна дорога М-03, км. 81+000 Київська обл., яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку №№ 35-02/1133-1136, 23-21/000139- 000196 та сертифікатом перевірки типу UA.TR.001 76-20 Rev.0 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі».

Стосовно WIM-комплексів застосовується презумпція відповідності засобів вимірювальної техніки вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94 (п.52 Додатку 1 до Технічного регламенту). Така презумпція є вимогою застосування європейських гармонізованих стандартів або вітчизняних ДСТУ.

Інформація щодо зважування міститься в інформаційній карті габаритно- вагового контролю, яка безпосередньо формується автоматичним пунктом та надсилається уповноваженій посадовій особі, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, у вигляді метаданих та використовується нею при встановленні події та складу адміністративного правопорушення, відображає, як саме відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вірно встановлено перенавантаження в 4505 кг, що становить 11,263%.

Щодо відповідальної особи, то у відповіді Головного сервісного центру МВС від 15.02.2024 № 31/4486-4480-2024 зазначено, що станом на 15.02.2024 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ): - транспортний засіб MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , сідловий тягач - спеціалізований, 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 з 16.07.2019 по теперішній час зареєстрований на праві власності на ім`я фізичної особи ОСОБА_3 ; - до ЄДРТЗ не вносилася інформація про належного користувача вказаного у запиті автомобіля в Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145; - 04.11.2023 на зазначений автомобіль фізичній особі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 , за заявою власника було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для поїздки за кордон СТО НОМЕР_5 , на строк до 04.11.2026.

Невнесення відомостей до Реєстру щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований.

Доводи відповіді на відзив позивача.

11.02.2024 року позивачем ОСОБА_4 надано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазанчив про те, що предметом оскарження є протиправне застосування Відповідачем за даними правовідносинами при контролі допустимої ваги, яка на їхню хибну думку, 40 тон у випадку з трьохвісним вантажниим сідловим тягачем марки MAN TGX 26.440, держ. номер НОМЕР_1 з трьохвісним напівпричіпом - КОНТЕЙНЕРОВОЗОМ марки FRUEHAUF держ. № BH3394XG. Проте, зазначене не відповідає підпункту «б» пункту 22.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306, що потягло за собою невірний підрахунок % перевищення ваги, що стало підставою прийняття незаконної штрафної постанови за ч. 2 ст.132-1 КУпАП.

Предметом доказування Відповідача є ніби-то технічна невідповідність ТЗ Позивача державним реєстраційним документам на цей ТЗ, а саме Свідоцтву про державну реєстрацію трьохвісного напівпричіпу - КОНТЕЙНЕРОВОЗУ марки GRANALU держ. № ВН0315XG, з огляду на те, що він ніби-то є не відповідним реєстраційним документам та експлуатується переобладнаним. На хибну думку відповідача, ТЗ позивача має відноситися до категорії ТЗ, де допустима вага є 40 тон, а не 44 тони, що відповідає технічній документації згідно з державною реєстрацією та відповідно підпункту «б» пункту 22.5 ПДР.

Несанкційне переобладнання ТЗ, на чому грунтує свою правову позицію Відповідач, є адміністративним правопорушенням передбаченим ст. 121 КУпАП. За таке правопорушення, а ні за даними правовідносинами, ні раніше, Позивач, Укртрансбезпекою, а також іншими органами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху не притягувався.

Також позивач вказує на те, що він не міг бути притягнутим до адміністративної відповідальності, тому що на час перевірки та виявлення порушення відповідачем (30.11.23р.) транспортний засіб сідловий тягач марки MAN TGX 26.440, держ, № НОМЕР_1 був зареєстрований на іншу особу (з 04.11.23 до 04.11.26р.), а саме на ОСОБА_2 , про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію ТЗ сер. СТО №781753. Підтвердження викладеного міститься в Відповіді сервісного центру України від 15.02.24 №7653/0/7-24.

Додаткові пояснення представника позивача ОСОБА_5

05.06.2024 року, 30.07.2024 року, 19.09.2024 року представник позивача - ОСОБА_5 надав суду заяву (додаткові пояснення), згідно яких зазначив що жодного доказу на підтвердження відсутності ознак приналежності транспортного засобу до типу напівпричіп контейнеровоз, відповідач суду не надав. Відповідач не зафіксував державний номерний знак транспортного засобу полупричіпа контейнеровоза (відсутнє фото), не зазначив (не ідентифікував) його марку, модель, та не надав фото самого транспортного засобу напівпричіпу контейнеровозу, який перевозив контейнер, що відображено у свідоцтві про державну реєстрацію. В свою чергу, позивач не впізнає напівпричіп контейнеровоз, як свій, що зображений на фото. Фактично відповідач грунтує свою позицію лише на фото транспортного засобу, що виконано з далекої відстані, в нічний час, відсутність ознак в полупричіпі контейнеровозу, візуально встановити неможливо. Всі сумнівив в такій категорії спорів повинні трактуватися на користь особти, що не є суб`єктом владних повноважень. Також, відсутні докази повірки вагового пристрою.

15.10.2024 року, 13.11.2024 року та 15.11.2024 року представник позивача ОСОБА_5 надав суду додаткові пояснення по справі, за якими просив застосувати практику судів за тотожними правовідносинами: постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 року по справі №490/7750/23, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2023 року по справі № 704/392/23. Просив керуватися ст. 255 КУпАП, ч.2 ст. 77 КАС України. Також просив виключити дотримання власної порочної судової практики (рішення від 13.11.2024 року по справі № 523/707/24).

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 15.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 11.04.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про огляд транспортного засобу, як речового доказу, в порядку ст. 81 КАС України. Підставою відмови стали обставини того, що огляд доказів за їх місцезнахожденням здійснюється судом, у випадку неможливості забезпечення доказу в інший спосіб, чого позивачем не доведено. Крім того, суд здійснює оцінку правовідносин сторін станом на дату вчинення правопорушення 30.11.2023 року, за період чотирьох місяців транспортний засіб позивача міг зазнати змін. Також, відмовивши у задоволенні клопотання, суд не обмежив позивача у засобах доказування позовних вимог в інший спосіб, та навіть оголосив перерву у судовому засіданні, надавши можливість представнику позивача сформулювати позицію по справі, узгодивши її з позивачем, виходячи із обставин відмови у задоволенні клопотання.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 Кучеренко Г.А., з`явившись до судового засідання, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, відповіді на відзив, письмових поясненнях

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) Ковальчук В.М., з`явившись до судового засідання, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Суд, вислухавши сторін по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків.

05.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови серії АА № 00015456 від 04.12.2023 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, за ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і ч.2 статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом 10 днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, необхідно з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2020 року по справі №686/28291/ 19, а також у постанові від 28 вересня 2023 року по справі № 522/12356/22.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 отримав оскаржувану ним постанову 15.12.2023 року, до суду звернувся 05.01.2024 року, тобто з пропуском строку встановленого частиною 2 статті 286 КАС України.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1статті 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституції України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» адміністративним судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

За загальним правилом, поважними причинами пропуску строку визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Крім того, подібне обмеження не буде відповідати зазначеній Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (зокрема, справи «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

У справі «Делькорт проти Бельгії», рішення від 07.01.1970, ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (п. п. 50-51 і 69), ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 року по справі № П/9901/736/18, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

У даному випадку, враховуючи нетривалий період пропуску ОСОБА_1 строку на подання позову, надання позивачем заяви про поновлення строку з наведенням підстав для поновлення ОСОБА_1 перебував у відрядженні, суд вважає за необхідне надати перевагу принципу доступу до суду з огляду на практику Європейського суду з прав людини, визнавши поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із позовом про оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП, та вбачає наявність передбачених законом підстав для його поновлення.

Разом із тим, надаючи правову оцінку змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2023 року відносно ОСОБА_6 службою України з безпеки на транспорті складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі Серія АА №00015456, якою притягнуто ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП, за те що 30.11.2023 року о 23 год.44хв. за адресою: М-03, км. 81+000, Київська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGX 26.440, ДНЗ НОМЕР_6 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 11,263% (4,505 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

В оскаржуваній постанові серії АА № 00015456 зазначено фактичні зафіксовані параметри ТЗ:

- виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса - 44 505 кг;

- фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей 6шт.; спарені колеса 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2600 мм, 2-3: 1330мм, 3-4: 5660 мм, 4-5: 1290 мм; 5-6: 1370 мм; навантаження на вісь 1 6450 кг, 2 7000 кг, 3 10750 кг, 4 8250 кг, 5 8450 кг; 6 8550 кг; загальна маса 49450 кг.

- порушення зафіксовано приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 3,3, серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії: № 35-02/1133-1136; № 23- 21/96 до 21.09.2024 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу MAN TGX 26.440, ДНЗ НОМЕР_6 , спеціалізований вантажний сідловий тягач, 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , з 16.07.2019.

До ЄДРТЗ не вносилася інформація про належного користувача вказаного у запиті автомобіля. 04.11.2023 на зазначений автомобіль фізичній особі ОСОБА_2 , за заявою власника, було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для поїздки за кордон СТО НОМЕР_5 , на строк до 04.11.2026.

Зазначена обставина підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС №31/4486-4480-2024 від 15.02.2024, до якої додано реєстраційні картки ТЗ, а також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , наданого позивачем.

Також, ОСОБА_3 являється власником спеціалізованого напівпричіпу марки FRUEHAUF, LTD іденттифікаційний номер: НОМЕР_8 , повна маса 37 500 кг, маса без навантаження 6600 кг, категорія О4, д.н.з. НОМЕР_9 , Н/ПР- контейнеровоз переобл. для перев. конт. типу 1А або доопр. (обріз до н 2200ММ, з/без тент) конт.тип 1А, як кузова власн.вигот. для перев. насип. вант. (у т.ч. зерн. культур) висн № 582956.

Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 .

При цьому, суд не приймає доводи позивача стосовно того, що він не являється суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки користувачем транспортного засобу, зазначеного в оскаржуваній ним постанові, був ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 має право користування транспортним засобу MAN TGX 26.440, ДНЗ НОМЕР_6 , сідловий тягач спеціалізований, 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , для поїздки за кордон, а сам по собі факт передачі транспортного засобу іншій особі в користування, без внесення відомостей про це до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не звільняє власника від відповідальності залежно від того, з чиєї вини невнесення відповідних відомостей до Реєстру мало місце.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно п.п. 15, 27, 29 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Положеннями п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 % (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).

Згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення - 3,75м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією- 4,35 м), довжина вантажного автомобілю - 12м, автопоїзда - 22м, автомобіля (тягача) з напівпричепом - 18,75м, маршрутного транспортного засобу - 18,75м, виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу - 2м; фактичної маси: - вантажні автомобілі на дорогах державного значення: двовісний автомобіль - 18т, трьохвісний автомобіль - 25(26)т, чотирьохвісний автомобіль - 32т, чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами - 38т; комбіновані траснпортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом - 36т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716м - 42т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716м - 44т; - автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом - 40т; - навантаження на вісь (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення): на одинарну вісь - 11,5т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1м - 11,5т, від 1 до 1,3м - 16т, від 1,3 до 1,8м при неспарених колесах - 18т, від 1,3 до 1,8м при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5т - 19т, від 1,3 до 1,8м чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5т - 23т, від 1,8 до 2,5м для причепів та напівпричепів - 20т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3м або менше - 21т, понад 1,3 до 1,4м - 24т.

Таким чином, ПДР встановлено заборону перевезення вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують нормативно-вагові параметри фактичної маси та/або навантаження на вісь.

Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком № 1174, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 (далі Порядок № 1174).

Відповідно до п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Пунктами 11-17 Порядку № 1174 визначено, що автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Посадові особи «Укртрансбезпеки», уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, визначено Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі Інструкція № 512).

Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.

Згідно п. 2 Розділу ІІ Інструкції № 512 уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Пунктом 3 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, доступ до чого є абсолютно обмеженим, та вносити/ коригувати або змінювати зміст такої постанови - є неможливим.

Суд зазначає, що в спірній постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі - сер АА №00015456 від 04.12.2023р., наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, повну масу транспортного засобу, навантаження на осі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи інформаційні картки габаритно-вагового контролю стосовно зафіксованої події адміністративного правопорушення, а також безпосередньо зміст спірної постанови, суд доходить висновку, що з них являється за можливе встановити метадані, перелік яких визначено пунктом 15 Порядку №1174.

Оскаржувана постанова відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення.

При цьому, надаючи правову оцінку доводам представника позивача адвоката Кучеренко Г.А., щодо не зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові даних про напівпричіп, суд зазначає, що відсутність наведених даних в оскаржуваній постанові, не спростовує суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Крім того, нормативні параметри, передбачені п.22.5 ПДР України, визначені для руху саме транспортних засобів та їх составів, оскільки напівпричіп не взмозі самостійно пересуватися та перевозити вантаж без тягача, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

До того ж, вимоги п. 22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, оскільки останній приводиться у рух за допомогою тягача.

Крім того, з фото фіксації правопорушення вбачається, що транспортний засіб проходив рамку вагового контролю одночасно з напівпричепом, проте його окреме визначення у постанові не потребується, так як він не є самостійним об`єктом адміністративної відповідальності.

Одночасно, суд не приймає доводи представника позивача з приводу того, що позивач не впізнає транспортний засіб напівпричіп контейнеровоз, зображений на фото, представлене стороною відповідача, як свій, оскільки вони суперечать доводам самого же позивача, зазначеним раніше у позові. Суд зауважує на тому, що у позовній заяві позивач самостійно зазначає, що відповідачем приховано наявність при зважуванні в складі з тягачем ТЗ трьохвісного напівпричепу контейнеровозу марки FRUEHAUF д.н.з. НОМЕР_9 . При цьому, позивач самостійно до позову додав копію свідоцтва про реєстрацію на спеціалізований напівпричіп ВН3394XG.

Також позивач зазначає, що Державною службою України з безпеки на транспорті для розрахунку відсотку перевищення маси нормативним параметрам застосовано максимально допустиму вагу саме 40 тон, а не іншу, передбачену п. 22.5 ПДР для різних типів автомобілів, причепів/напівпричепів. Позивач наголошує, що транспортний засіб є контейнеровозом, тому його максимально допустимою вагою є 44 тони.

Щодо доводів позивача про перевезення вантажу транспортним засобом - контейнеровозом, суд зазначає наступне.

Факт перевищення загальної маси транспортного засобу підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною карткою габаритно-вагового контролю, за якою загальна маса транспортного засобу є більше за максимально дозволеної 40 тон.

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ згідно постанови серії АА №00015456 від 04.12.2023 року: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2600 мм, 2-3: 1330 мм, 3-4: 5660 мм, 4-5: 1290 мм; 5-6: 1370 мм; навантаження на вісь 1 - 6450 кг, 2 - 7000 кг, 3 - 10750 кг, 4 - 8250 кг, 5 - 8450 кг; 6 - 8550 кг; загальна маса - 49450 кг.

У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 № 363 (далі - Наказ №363), дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.

Згідно з положеннями п.п.17.2-17.5 Наказу №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Крім цього, відповідно до вимог п.17.15 Наказу №363, після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Також, відповідно до пункту 9.7 Правил пломбування вантажу, вкритого брезентом, можна виконувати тільки у випадках, коли з`єднання його з кузовом забезпечує неможливість доступу до вантажів без пошкодження брезенту. Пломби навішуються на кінцях з`єднувального матеріалу в місцях стикування останнього з кузовом рухомого складу. Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.

Із матеріалів справи, зокрема, з фотознімків, доданих до оскаржуваної постанови, встановлено, що транспортний засіб (тягач) перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесені зміни - додано тентований верх. Окрім того, з фотофіксації вбачається відсутність будь якого маркування та пломбування, відсутні кутові фітинги.

З наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 вбачається переобладнання транспортного засобу, зазначено: спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз переобладнаний для перевез. Конт. Тип 1 А або доопр. (обріз до Н 2200 мм, з/без тент. Конт. Тип 1А, як кузова власн. вигот. для перев. насипн вант. (у т.ч. зернових культур).

Суд зазначає, що відокремлення в п.22.5 Правил дорожнього руху законодавцем такого виду перевезень, як перевезення контейнеровозом, та встановлення іншого (вищого) вагового обмеження, може бути застосовано до спірних правовідносин та аналогічних ним лише у випадку здійснення перевезення вантажу контейнеровозом з використанням безпосередньо універсального контейнера, який є одиницею транспортного обладнання багаторазового використання, призначеного для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручного для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

При цьому, матеріали справи не містять ТТН, та позивачем суду не зазначено, матеріали справи не місять інформації щодо вантажу, який перевозився позивачем. Документи, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом у контейнері відсутні.

В свою чергу, саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «напівпричіп - спеціалізований н/пр контейнеровоз» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері.

Крім того, будь-яких доказів щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову до суду позивачем не надано.

Також, у справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортними засобами, які належать позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їх призначенням.

Посилання позивача на висновки викладені в рішеннях апеляційних судів щодо маркування контейнеру та відсутності в постанові даних про напівпричіп, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (далі Порядок № 521).

Відповідно до п. п. 1.1 1.5 Порядку № 521 цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода).

На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Аналіз наведених положення свідчить про те, що контейнери, які в розумінні Порядку № 521 є транспортним обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.

На користь таких висновків також свідчать положення пункту 2 статті 30 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII) згідно з якими перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми. Сертифікаційні випробування проводяться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до статті 31 Закону № 3353-XII транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 738 «Про деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» передбачено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення, на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

У той же час, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не надано документального підтвердження перевезення контейнера, зокрема й сертифікатів контейнера, яким, згідно з твердженнями позивача перевозився вантаж.

З огляду на викладене, на переконання суду, докази щодо маркування контейнеру, або їх відсутність, не є вирішальними при вирішенні спірного питання з огляду на приписи таких юридичних норм.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії АА № 00015456 від 04.12.2023 року була винесена на підставі матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів, у зв`язку з встановленням в автоматичному порядку правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті про що зазначено в самій постанові.

Крім того, в постанові зазначено посилання в Інтернеті на вебсайт на якому можливо ознайомитися з доказами вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку № 1174, у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Згідно з пунктами 7, 9 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163 засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки.

Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Судом встановлено, що габаритно-ваговий контроль проводився у пункті автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, який розміщений на автомобільній дорозі М-03, км. 81+000, Київська область. При цьому, посадовими особами Укртрансбезпеки використовувалось вимірювальне обладнання автоматичного пункту - прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів в русі WIM 3.

Свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/1133 від 05.10.2023 року, № 35-02/1134 від 05.10.2023 року, №35-02/1135 від 05.10.2023 року, № 35-02/1136 від 05.10.2023 року, № 23-21/000193 від 05.10.2023 року, № 23-21/000194 від 05.10.2023 року, № 23-21/000195 від 05.10.2023 року, №23-21/000196 від 05.10.2023 року, та Сертифікатом перевірки типу UA.TR.001 76-20 Rev.0 Інформаційно-телекомунікаційної системи «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM), підтверджується що прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, є справними та придатними до експлуатації. Оскаржувана постанова містить посилання на вищезазначені свідоцтва про повірку.

З наведеного вбачається, що вказаний зважувальний прилад зданий в експлуатацію, відповідає законодавчим вимогам та вимогам ДСТУ.

В свою чергу, доводи ОСОБА_5 щодо підстав для скасування оскаржуваної постанови, внаслідок зазначення в ній приладу - WIM 3, 3, а не WIM 3, судом до уваги не приймаються, оскільки матеріалами справи достеменно підтверджується, що на автомобільній дорозі М-03, км 81+000, встановлений єдиний прилад WIM 3. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Відтак, враховуючи те, що транспортний засіб, зазначений в оскаржуваній постанові не здійснював контейнерні перевезення в розумінні положень Наказу № 363, не перевозив змінний кузов, а фактична загальна маса транспортного засобу є більшою за гранично допустиму, яка визначена пунктом 22.5 ПДР України, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із тим, обов`язок відповідача щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення не звільняє позивача від доказування підстав позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає висновки відповідача по справі, про порушення позивачем ОСОБА_1 , як відповідальною особою, вимог ч. 2 ст. 132-1 КпАП України, підтверджені належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для доказування винуватості особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій відповідачем доведені повністю, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернуння до суду із позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА №00015456 від 04.12.2023р.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АА №00015456 від 04.12.2023р. залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.11.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко