Справа № 240/7532/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/7532/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії щодо ненарахування та невиплату підвищення до її пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як встановлено статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 01.10.2023 нарахування та виплату підвищення до її пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як встановлено статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати обґрунтований розрахунок надмірно виплачених їй виплат за період тимчасового працевлаштування у період 01.07.2023 по 01.12.2023 та надати роз`яснення: чому в обрахунок зайво сплаченої пенсії включений період жовтень-листопад 2023 року.

В обґрунтування позову зазначає, що судовим рішенням №240/33711/22 їй встановлено право на нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак враховуючи тяжке матеріальне становище працевлаштувалася на тимчасову сезонну роботу, у зв`язку із чим вказану виплату їй припинено. Пояснює, що пропрацювала лише у період з 04.07.2023 до 25.09.2023, втім про необхідність повідомити пенсійний орган про працевлаштування їй не було відомо. У той час, зауважує, що відповідачем додатково безпідставно включено у період її трудової діяльності жовтень-листопад. На заяву позивачки про розрахунок надміру отриманих коштів та поновлення вказаної виплати, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, Пенсійний фонд повідомив про нарахування та виплату пенсії по інвалідності, щодо якої встановлено причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою. Звертає увагу суду, що на даний час є непрацюючим пенсіонером, проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, та перебуває на обліку у відповідача та у зв`язку із прийняттям рішення Конституційним Судом України від 17 липня 2018 року №6-р/2018, відповідач, на думку позивачки, повинен відновити нараховування та виплату доплати (підвищення) до пенсії як непрацюючому пенсіонеру відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак таке підвищення не виплачується.

Ухвалою суду від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

19.07.2024 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач, ГУПФ, Управління) просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що відповідно до результатів звірки даних пенсійної справи з даними системи персоніфікованого обліку індивідуальних відомостей застрахованої особи в органах Пенсійного фонду України управлінням було виявлено, що позивачка у період з 04.07.2023 до 25.09.2023 була працевлаштована, при цьому управління про це не повідомила. У зв`язку з працевлаштуванням та неповідомленням органів Пенсійного фонду України про працевлаштування/звільнення у встановлені терміни, пенсійна справа позивача була приведена у відповідність. Позивач лише 20.12.2023 подала заяву до відділу обслуговування громадян №12 (сервісного центру) в м. Звягелі щодо звільнення з роботи. З огляду на викладене, встановлено надміру виплачену суму пенсії за період з 01.07.2023 по 30.11.2023 в розмірі 24 810 грн (4 962,00 грн х 5 місяців), про що позивачку повідомлено листом №0600-0305-8/119409 від 09.11.2023, та попереджено про примусове стягнення таких коштів, у разі їх несплати у добровільному порядку. Внаслідок відсутньої проплати надміру нарахованих коштів, відповідно до ст.50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.12.2023 Управління проводить відрахування в розмірі 20%. Крім того, звертає увагу суду, що Управлінням для підтвердження місця проживання позивачки направлені запити до Овруцької міської ради та до Стриївської сільської ради. У відповідь на запити про підтвердження місця проживання листом №668 від 09.07.2024 Стриївська сільська рада проінформувала Управління про періодичне проживання позивачки без реєстрації по АДРЕСА_1 , а листом №02-09/1467 від 09.07.2024 Овруцька міська рада проінформувала Управління, що на момент обстеження позивач за місцем реєстрації не знаходилась, проте власник будинку АДРЕСА_2 факт її проживання підтвердила.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суджу від 02.03.2023 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо не нарахування та невиплати із 08.11.2022 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 08.11.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Відповідач на виконання рішення суду здійснив нарахування та призначення виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII.

Відповідно до результатів звірки даних пенсійної справи з даними системи персоніфікованого обліку індивідуальних відомостей застрахованої особи Управлінням виявлено, що позивачка у період з 04.07.2023 до 25.09.2023 була працевлаштована, однак про зміну статусу непрацюючого пенсіонера відповідача не повідомила, що спонукало припинення встановленої їй виплати.

За твердженнями відповідача надміру виплачена сума пенсії позивачці за період з 01.07.2023 по 30.11.2023 становить 24 810 грн (4 962,00 грн х 5 місяців), про що її повідомлено листом Управління №0600-0305-8/119409 від 09.11.2023, та попереджено про примусове стягнення такої виплати у разі несплати її у добровільному порядку.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) починаючи з 01.12.2023 Управлінням проводиться з відрахування з доходу позивачки надміру виплаченої суми пенсії в розмірі 20%.

Станом на 15.07.2024 залишок надміру виплаченої суми пенсії складає 16 056,50 грн.

Управлінням у свою чергу, для підтвердження місця проживання позивачки здійснені запити до Овруцької міської ради та до Стриївської сільської ради.

За результатами розгляду вказаних запитів, листом №668 від 09.07.2024 Стриївська сільська рада проінформувала Управління, що позивач періодично проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 . Листом №02-09/1467 від 09.07.2024 Овруцька міська рада проінформувала Управління, що на момент обстеження позивачка за місцем реєстрації не знаходилась, проте власник будинку АДРЕСА_2 факт проживання позивачки підтвердила.

Позивачка не погоджується із такими діями відповідача та вважає, що має право на поновлення припиненої виплати встановленої ст.39 Закону №796-XII право на яку визначене судовим рішенням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зважає на наступне.

Закон №796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так:

1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

3. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.04 лютого 2016 року прийнято Закон № 987-VIII, який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту:

Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Тобто, відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796-ХІІ до внесення змін Законом №76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01 січня 2016 року статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Отже, суд вважає, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Як свідчать матеріали справи, позивачка мала дохід за цивільно-правовим договором (була працевлаштована) у липні-вересні 2023 року, що стало правомірною підставою для припинення виплати передбаченої ст.39 Закону №796-ХІІ. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що припинення виплати передбаченої ст.39 Закону №796-ХІІ, право на яку встановлено судовим рішенням прийнятим у справі №240/33711/22 не є підставою для встановлення такого права повторно, іншим судовим рішенням. Оскільки рішення прийняте у справі №240/33711/22 чинне та підлягає виконанню за наявності підстав встановлених під час розгляду такої справи.

Аналіз встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що на виконання рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачки з 08.11.2022, за результатами якого нарахував і виплатив позивачці передбачене рішенням суду щомісячне підвищення до пенсії згідно зі статтею 39 Закону №796-ХІІ у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із Законом про державний бюджет України. На момент звернення позивачки із новим позовом, який розглядається судом у даній справі, рішення суду у справі №240/33711/22 є чинним, в установленому порядку не скасоване та підлягає виконанню.

З огляду на викладене, у суду у даній справі відсутні передбачені законом підстави для повторного розгляди спірних правовідносин з приводу нарахування та виплати передбаченої ст.39 Закону №796-ХІІ, оскільки вже наявне судове рішення, яке є обов`язковим для виконання суб`єктом владних повноважень відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Виходячи з наведеного, суд вважає безпідставними доводи позивачки і відповідно її позовні вимоги та відхиляє протилежні вказаним вище висновкам суду доводи і міркування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003. ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 06 листопада 2024 р.

06.11.24