Справа № 569/7190/24
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7190/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Тригубець Ю.М.,

pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, винесену поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області молодшим лейтенантом поліції Миронюком Богданом Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 03 квітня 2024 року постановою серії ЕНА № 1815352 її визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. 00 коп.

Згідно постанови, 03.04.2024 року о 16 год. 13 хв., позивач керувала транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 на дорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км порушила вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме зі смуги, що дозволяє рух праворуч здійснила рух прямо, чим порушила п. 8.4 «ґ» ПДР України порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Позивачка з даною постановою не згідна, оскільки вважає, що вона є незаконною та підлягає скасуванню.

28.06.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що 03.04.2024 року о 16 год. 13 хв. при здійсненні патрулювання на автодорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км поліцейським роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП Миронюком Б.О. було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: водій транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 , як пізніше було встановлено гр. ОСОБА_1 , керуючи вказаним транспортним засобом, не виконала вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок по смугам», а саме зі смуги, що дозволяє рух лише праворуч здійснила рух прямо, чим порушила вимоги п. 8.4 «ґ» ПДР України, що є порушенням ч. 1 ст. 122 КУпАП.

19.05.2024 року вказана постанова була скерована на виконання до Відділу державної виконавчої служби у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Зазначає, що відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського ОСОБА_3 475418 зберігалися в УПП у Волинській області ДПП до 03.05.2024 року, оскільки до кінця терміну зберігання зазначених відеозаписів стороні відповідача не було відомо про оскарження даної постанови, а тому відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського не збереглись.

Вказує, що доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, остання суду не надала, факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з камер відеоспостереження. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. До відзиву долучила DVD-R диск з фотознімками та відеозапис з місця вчинення а/п від 03.04.2024 року.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 21.06.2024 року заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.10.2024 року здійснено перехід в письмове провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови серії ЕНА № 1815352, 03.04.2024 року о 16 год. 13 хв., позивач керувала транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 на дорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км порушила вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме зі смуги, що дозволяє рух праворуч здійснила рух прямо, чим порушила п. 8.4 «ґ» ПДР України порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Згідно постанови серії ЕНА № 1815352 від 03.04.2024 року, винесеної поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області молодшим лейтенантом поліції Миронюком Б.О. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі - ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3. «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 8.4. «ґ» ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з п. 33.5 ПДР дорожній знак 5.16 є інформаційно-вказівним знаком, який визначає напрямки руху по смугах.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дорожнім рухом працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення вказала те, що вона не порушувала ПДР України.

Однак такі обгрунтування є безпідставними, надуманими, надані з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки спростовуються наступними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків.

У оскаржуваній постанові наявне посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис події, що мала місце 03 квітня 2024 року.

Судом встановлено, що відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського ОСОБА_3 475418 зберігалися в УПП у Волинській області ДПП до 03.05.2024 року та до кінця терміну зберігання зазначених відеозаписів стороні відповідача не могло бути відомо про оскарження даної постанови, оскільки провадження у даній справі відкрито 27.05.2024 року, а тому відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського не збереглись. А тому представником відповідача надано суду як доказ відеозапис з камер відеоспостереження стаціонарного посту «Фарватер», що на автодорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км.

З відеозапису з камер відеоспостереження стаціонарного посту «Фарватер», що на автодорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км вбачається, що 03.04.2024 року позивачка ОСОБА_1 рухаючись транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 не виконала вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок по смугах», а саме зі смуги, що дозволяє рух лише праворуч здійснила рух прямо та була зупинена працівниками поліції. Крім того, з вищевказаного відеозапису вбачається, що попутні транспортні засоби здійснювали поворот лише праворуч.

Заперечення позивачки щодо порушення нею ПДР суд оцінює критично, оскільки вони спростовані відеозаписом з камер відеоспостереження стаціонарного посту «Фарватер», що на автодорозі Р14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 71 км.

Надані представником відповідача докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Оскільки позивачка не виконала вимогу дорожнього знаку 5.16 ПДР «Напрямки руху по смугах», при дозволеному повороті праворуч, здійснила рух прямо та порушила п. 8.4 «ґ» ПДР, а тому представник відповідача правомірно притягнув її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у межах санкції даної статті.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Враховуючи те, що позивачка не довела обставин, на яких ґрунтуються її вимоги, не подала суду доказів, які були б підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення, а також беручи до уваги, що під час розгляду справи не встановлено порушень вимог КУпАП при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення та за відсутністю даних про те, що обставини справи, які викладені у постанові про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності, при цьому відповідач належними та допустимими доказів довів правомірність своїх дій, суд прийшов до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є обґрунтованою, законною, а тому відсутні підстави для її скасування.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 121-123, 143, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.