Справа № 620/652/24
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/652/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Барміної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури (відповідач 1) та Офісу Генерального прокурора (відповідач 2), в якому просив про:

- визнання протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги при звільненні в сумі 28974,00 грн середнього заробітку за один місяць (без урахування податків та зборів);

- визнання протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні на підставі статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та невиплаті позивачу при звільненні частини заробітної плати за період роботи з 13.09.2023 по 11.10.2023 та стягнення з відповідача-1 на користі позивача 15964,54 грн заборгованості;

- визнання протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу при звільненні частини грошової компенсації за невикористані 154 дні відпустки та стягнення з відповідача-1 на користь позивача 85998,00 грн, компенсації (без урахування обов`язкових платежів та податків);

- визнання протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу при звільненні частини коштів на оплату тимчасової непрацездатності та стягнення з відповідача-1 на користь позивача 7146,15 грн в рахунок оплати тимчасової непрацездатності з 25.09.2023 по 02.10.2023 та з 03.10.2023 по 09.10.2023;

- визнання протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу при звільненні коштів на оплату тимчасової непрацездатності та стягнення з відповідача-1 на користь позивача заробітку в рахунок оплати періоду тимчасової непрацездатності з 19.12.2022 по 23.12.2022 в сумі 10685 грн;

- стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки при звільненні, з 11.10.2023 по день ухвалення судового рішення;

- визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора в організації оплати праці позивача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо незабезпечення Чернігівську обласну прокуратуру в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 по 11.10.2023 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 8-р/2023 від 13.09.2023.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора забезпечити Чернігівську обласну прокуратуру бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 по 11.10.2023 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 8-р/2023 від 13.09.2023.

Визнано протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні; заробітної плати за період з 14.09.2023 по 11.10.2023; компенсації за невикористані дні календарної відпустки, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 8-р/2023 від 13.09.2023.

Зобов`язано Чернігівську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; заробітної плати за період з 14.09.2023 по 11.10.2023; компенсації за невикористані дні календарної відпустки, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 8-р/2023 від 13.09.2023 (з відрахуванням обов`язкових податків та зборів), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, та витрати на оплату проїзду представника позивача та послуг АТ «Укрпошта» у розмірі 453,50 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та витрати на оплату проїзду представника позивача та послуг АТ «Укрпошта» у розмірі 453,50 грн.

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вказано вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року позов задоволено частково.

Надалі від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу, з прибуттям до суду та відправкою документів, пов`язаних з підготовкою до справи.

Задовольняючи частково заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 35478 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги, пов`язані з розглядом справи, охоплюється загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви, інших документів і подання їх до суду. При цьому, сторони несуть витрати на професійну правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що заявник має право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Вказано також, що обсяги витраченого часу на надання правничої допомоги завищено, що призвело до необґрунтованого збільшення витрат, заявлених до відшкодування. Вказане, на переконання апелянта, свідчить про неналежне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та необґрунтоване задоволення вимог позивача про стягнення витрат на оплату правничої допомоги.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписи ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Так, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

На виконання вказаних вище положень та обов`язку доказування позивачем надано: ордер про надання правничої допомоги, договір про надання адвокатських послуг від 01.09.2023 та додаткові угоди до нього, рекомендації щодо застосування ставок, акт обсягів наданих послуг і виконаних робі адвокатом та їх вартості (детальний опис робіт-надання послуг) від 12.07.2024, копії квитанцій АТ «Укрпошта» на загальну суму 307,00 грн, копія квитків на автобус на загальну суму 600,00 грн.

Дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про їх відповідність вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України. Викладеним, у свою чергу, спростовується твердження апелянта про те, що матеріали справи належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу не містять.

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, апелянтом хоч і зазначено про завищення витрат на правничу допомогу, проте апеляційна скарга не містить жодного обґрунтованого спростування обґрунтованості суми визначених судом витрат на правничу допомогу, їх не співмірності або завищеності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, що свідчить про безпідставність таких доводів апелянта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

В контексті викладеного вище, судова колегія, враховуючи предмет та ціну позову, складність справи, обсяг виконаної роботи представником позивача, погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування на користь позивача документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі в розмірі 10000,00 грн, витрат на оплату вартості проїзду адвоката до суду в розмірі 600,00 грн та витрат по оплаті поштового зв`язку в АТ «Укрпошта» в розмірі 307,00 грн.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Є. О. Сорочко

Повний текст постанови складено 05.11.2024.