Справа № 938/755/24
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№938/755/24
Провадження № 2-а/938/8/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №888249 від 16.06.2024,

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Позивач звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови серії БАД №888249 від 16.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної відносно ОСОБА_1 , та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено на 23.07.2024. Також, вказаною ухвалою суду, витребувано у відповідача - належним чином засвідчену копію постанови серії БАД №888249 від 16.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені інші документи у справі, та речові докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

В судове засідання 23.07.2024, сторони, не з`явилися, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку. У зв`язку із неявкою учасників справи, ненадання відповідачем, витребуваних судом доказів, розгляд справи було відкладено на 29.08.2024, про що учасників справи повідомлено шляхом скерування судових повісток про виклик до їх електронного кабінету.

В судовому засіданні 29.08.2024, за участю представника позивача, розгляд справи було відкладено на 05.09.2024 за клопотанням представника позивача, для надання йому можливості уточнити позовні вимоги.

В судове засідання 05.09.2024 з`явився представник позивача. Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик, до його електронного кабінету.

В судовому засіданні 05.09.2024 представник позивача подав заяву про виправлення описки, в якій зазначив, що ним при підготовці адміністративного позову допущено описку в написанні імені позивача, замість " ОСОБА_1 " вказано " ОСОБА_1 ", у зв`язку з чим просив вважати що позивачем у даній справі є ОСОБА_1 .

Для надання можливості представнику позивача надати суду докази направлення заяви про виправлення описки відповідачу, судове засідання було відкладено на 19.09.2024.

В судове засідання 19.09.2024 не з`явилися всі учасники справи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у справі, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, явку свого представника в судове засідання не забезпечив,

Окрім того, від представника позивача через підсистему електронний суд надійшли докази направлення поданої ним заяви про виправлення оприски, до електронного кабінету відповідача.

Враховуючи наведені обставини, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, для надання можливості відповідачу висловити свою позицію щодо предмету спору з врахуванням поданих позивачем уточнень, суд відклав розгляд справи на 22.10.2024.

В судове засідання 22.10.2024 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Керуючись положеннями ч.2 ст.205 КАС України, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, заслуховування особистих пояснень позивача чи його представника, суд відклав розгляд справи на 07.11.2024 .

В судове засідання 07.11.2024 учасники справи в черговий раз не з`явились.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Правова позиція позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.07.2024 він отримав рекомендоване поштове відправлення від Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №888249 від 16.06.2024, згідно якої інспектор Верховинського СРПП Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, старший лейтенант поліції Нищей В.В., притягнув його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00грн.

Із вказаної постанови вбачається, що він, ОСОБА_1 , 16.06.2024 о 20:00год на вулиці Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме порушив строки його тимчасового ввезення на митну територію України, передбачені ст.380 Митного кодексу України, чим скоїв правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки не містить жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Зокрема, відповідачем не було перевірено та не було долучено відомостей з бази даних Національної поліції «Інформаційний портал Національної поліції України» про те, коли і ким автомобіль KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 ввезено на територію України, через який пункт пропуску, на який період та з якою метою.

Зазначає, що вказаний автомобіль ним на митну територію України не ввозився, а був придбаний ним під час проходження служби у Збройних силах України, у незнайомих йому волонтерів, які повідомили йому, що автомобіль ввезено на митну територію України саме для потреб Збройних сил України, та відповідно автомобіль використовувався ним для потреб військової служби. Жодних зобов`язань щодо вивезення автомобіля за митну територію України, він на себе не брав.

Вважає, що сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення, не може бути розцінена як беззаперечна підстава вчинення адміністративного правопорушення.

Також позивач посилається на те, що працівник поліції 16.06.2024 в селищі Верховина перевіряв його документи при оформленні матеріалів за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак про порушення ним обмежень встановлених Митним кодексом України, не повідомляв, пояснень не відбирав.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, письмового відзиву на позов не подав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

16 червня 2024 інспектором СРПП Верховинського РВП, старшим лейтенантом поліції Нищей В.В., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №888249, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500,00грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 16.06.2024 о 20:00год на вулиці Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України, чим порушив ст. 380 Митного кодексу України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст. 121 КУпАП, за що на нього, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00грн (а.с. 17).

Оцінка суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.8 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митного кодексу України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 4 ст.380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ч.5 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів поліції, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.8 ст.121 КУпАП).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Як передбачено ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16 червня 2024 о 20:00год на вулиці Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме, порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України, чим порушив ст.380 Митного кодексу України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП, за що на нього, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00грн.

Однак жодних доказів, які б підтверджували викладені у постанові обставини, а саме щодо порушення строку ввезення вказаного автомобіля на митну територію України, відповідачем у справі, суду не надано.

Зокрема відповідачем не надано жодних доказів, із яких вбачалося б коли саме, через який пункт пропуску, ким саме (резидентом/нерезидентом), на який період та з якою метою, був ввезений автомобіль KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на митну територію України. Вказані обставини не зазначені і у самій оскаржуваній постанові.

Відтак, відповідачем не доведено, що позивач керував транспортним засобом, щодо якого порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України, а отже не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.

Також слід зазначити, що ч.8 ст.121 КУпАП за своїм змістом є банкетною нормою, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 8 ст.121 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно з вимогами ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, при складанні стосовно ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення не було дотримано вказаних вимог закону, а саме: не зазначено, яку конкретну норму Митного кодексу України він порушив, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 8 ст. 121 КУпАП. Зокрема, стаття 380 Митного кодексу України містить 8 частин, які визначають різні порядки та строки ввезення транспортних засобів на митну територію України, однак в постанові не конкретизовано, яку саме частину ст. 3280 МК України, було порушено.

Суд також приймає до уваги те, що позивач заперечив факт вчинення адміністративного правопорушення, ствердивши, що не ввозив автомобіль KIA SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на митну територію України, а придбав його під час проходження служби у Збройних силах України, у незнайомих йому волонтерів, як такий, що був ввезено на митну територію України саме для потреб Збройних сил України. Жодних зобов`язань щодо вивезення автомобіля за митну територію України, він на себе не брав.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.9 КУпАП обставин, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а відтак, позов слід задовільнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №888249 від 16.06.2024року, винесену поліцейським СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Нищей В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У постанові від 18.03.2020 року у справі N543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

На підставі викладеного, суд враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 18.03.2020 року по справі №543/775/17, зазначає, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році з 01 січня встановлений у розмірі 3028 грн.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605,60 грн.

За оскарження вказаної постанови позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. В той же час правильна сума судового збору за оскарження постанови становить 605, 60 коп.

Таким чином, судові витрати в розмірі 605,60 грн відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Що стосується переплаченої суми судового збору в розмірі 605, 60 грн., то така може бути повернута позивачу ухвалою суду за його клопотанням відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262,286, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшого лейтенанта поліції Нищейя В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №888249 від 16.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, юридична адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова,15, ідентифікаційний .

Суддя Роман ДЖУС