Справа № 157/1339/24
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1339/24
Провадження №2-а/157/58/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивача адвоката Кота С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позов шляхом подання позовної заяви у електронній формі через електронний кабінет, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Котом С.І., повноваження якого підтверджуються ордером серії АР № 1193166 від 09 серпня 2024 року та договором про надання правничої (правової) допомоги від 09 серпня 2024 року, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 серії ВН № 239 від 10 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, визнати дії керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 протиправними і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, а також стягнути на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. та витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за нібито вчинене порушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України. У цій постанові зазначено: «Громадянин ОСОБА_1 30 листопада 2023 року за викликом та надалі, станом на 20 травня 2024 року, не з`явився до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення його призначення на особливий період та направлення для проходження медичного огляду, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», під час дії особливого періоду. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена частиною третьою статті 210-1 КпАП України...». Оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена за відсутності позивача. Таким чином, позивач незаконно був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Також позивач був позбавлений права під час розгляду справи оспорити звинувачення у порушенні, що б зобов`язувало відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КпАП України. У присутності позивача протокол не складався, про місце і час розгляду справи останнього не повідомляли, оскаржувана постанова за адресою його місця проживання не надходила. Жодних клопотань про розгляд справи у його відсутності позивач не подавав. Таким чином, розгляд справи відбувся у відсутності позивача. Немає доказів, що саме начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було розглянуто справу, а не лише формально підписано постанову. Відсутні докази, що було дотримано вимоги ст. 33, ст. 278, ст. 279 та ст. 280 КпАП України, а саме, що у процесі підготовки до розгляду справи встановлювалась наявність компетенції щодо розгляду даної справи, встановлювалась правильність складеного протоколу (за наявності) та інших матеріалів справи, встановлювалась наявність підтверджувальних документів про належне сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, встановлювалась необхідність витребування необхідних додаткових матеріалів, та чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (за наявності). Відповідачем не надано доказів, що під час розгляду справи дійсно досліджувались докази, які можуть підвереджувати або спростовувати адміністративне правопорушення, а при накладанні стягнення були виконані вимоги ст. 33 КпАП України. Відповідачем не надано доказів, коли саме і яким чином було виявлено адміністративне правопорушення, що стало наслідком винесення відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Відомості, коли саме і як саме було виявлено правопорушення є необхідними для дотримання вимог ст. 38 та ст. 277 КпАП України. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та визнання дій відповідача протиправними, оскільки вважає постанову незаконною та необґрунтованою. 19 травня 2024 року набув чинності закон №3696-IX, за яким у статті 210 КпАП України з`явилася частина 3. Вона передбачає відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто під час воєнного стану. Отже, до 19 травня 2024 року частини 3 у статті 210 КпАП України не існувало. На це звертають увагу у своїх рішення суди, зокрема, звернув увагу Ямпільський районний суд Вінницької області у рішенні від 29 липня 2024 року по справі 153/989/24. З постанови відповідача слідує, що позивач допустив порушення, а саме з 2023 року не з`являвся до ТЦК чи військкомату і не оновив свої персональні дані, а тому останнього було піддано адміністративній відповідальності. Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України та накладено штраф у розмірі 17000 грн, однак ч. 3 ст. 210 КпАП України з`явилась лише 19 травня 2024 року відповідно до Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, позивач не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України з 2023 року, бо норма ч. 3 ст. 210 КпАП України введена у дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення даних щодо військового обліку. Позивач підтверджує, що місце проживання не змінював, його до ТЦК (військового комісаріату) не викликали та повістки про виклик він не отримував. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. З огляду на те, що матеріали справи не місять доказів виклику для взяття на облік військовозобов`язаних та вини позивача у не взятті його на військовий облік військовозобов`язаних, приходимо до висновку, що відповідач не довів порушення позивачем вимог абз. 5 ч. 10 ст. 1, ч. 3 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ та п.1, 8 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 Порядку щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних за обставин, викладених в оскаржуваній постанові. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії. Отже, постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 потрібно скасувати. Подібна позиція судів досить розповсюджена. Зокрема, про це вказано у справі №559/2057/24 від 19 червня 2024 року, яку розглянув Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КпАП України, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Тож, немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, за яке позивача піддано такому суворому стягненню як 17000 грн штрафу. Відповідачем не вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тобто, суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язку для забезпечення реалізації позивачем прав, визначених статтею 268 КпАП України, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Уповноваженими особами відповідача допущені процесуальні порушення під час розгляду та складання постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді від 30 серпня 2024 року визнано причину пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 поважною, позовну заяву останнього прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кот С.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення, зазначені в оскаржуваній постанові обставини жодними доказами не підтверджені, подія зазначеного адміністративного правопорушення відсутня, у порушення вимог закону постанова винесена у відсутності позивача, без повідомлення останнього про час і місце розгляду справи, про постанову позивач довідався, отримавши її від другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 09 серпня 2024 року, що підтверджується штемпелем на копії конверта, згідно з яким постанова була надіслана ОСОБА_4 лише 26 липня 2024 року, та, крім того, норми закону, на підставі якої на позивача накладено стягнення, на момент зазначеного у постанові адміністративного правопорушення не було. Крім того, представник позивача просив стягнути на користь позивача з ІНФОРМАЦІЯ_4 як з юридичної особи судові витрати, що пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. та з наданням правничої допомоги, у розмірі згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги та актом № 1 обсягу наданої правничої (правової допомоги), без урахування послуг по підготовці додаткових пояснень, заяв, клопотань та заперечень з процесуальних питань, що не надавалися адвокатом, у розмірі 7500 грн.

Представники відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик до суду представнику ІНФОРМАЦІЯ_3 28 жовтня 2024 року та довідкою про доставку елеронного документа , а саме судової повістки про виклик до суду ІНФОРМАЦІЯ_4 24 жовтня 2024 року, відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 серії ВН № 239 від 10 червня 2024 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

У цій постанові зазначається, що ОСОБА_1 30 листопада 2023 року за викликом та надалі станом на 20 травня 2024 року не з`явився до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення його призначення на особливий період та направлення для проходження медичного огляду, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», під час дії особливого періоду. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена частиною третьою статті 210-1 КпАП України.

Частиною 1 ст. 210-1 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме санкцією цієї частини статті передбачено накладення стягнення у вигляді штрафу на громадян у розмірі від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто від 1700 грн до 3400 грн) і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 як суб`єкт владних повноважень, дії якого оскаржуються, а також відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи і їм надсилалася копія позовної заяви з доданими до неї документами, копія ухвали про відкриття провадження, що підтверджується, зокрема підписом посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_3 у Книзі розносної кореспонденції суду про отримання документів 05.09.2024, запис № 3001, відомостями від 03 вересня 2024 року про надіслання на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначених документів, довідками про доставку електронних листів до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження викладених в оскаржуваній постанові обставин та правомірності притягнення начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 позивача до адміністративної відповідальності, і вчинення останнім вищезазначеного адміністративного правопорушення, а також не повідомили причин неможливості їх подання.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, відповідачами, які є суб`єктами владних повноважень, відзиву на позовну заяву не було подано та не повідомлено про поважність причин його не подання, а тому суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України та за відсутності доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення, кваліфікує зазначене як визнання відповідачами позову.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке на останнього було накладено адміністративне стягнення.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача у позовній заяві про відсутність доказів виклику його до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на облік військовозобов`язаних, про який зазначено в оскаржуваній постанові.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно зі ст. 133 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 09 серпня 2024 року, що укладений між ним та адвокатом Котом С.І. і згідно з яким останній зобов`язався надати позивачу послуги із складання необхідних документів, в тому числі процесуального характеру, предметом яких є врегулювання правовідносин між клієнтом та особою, яка буде виступати учасником таких правовідносин, консультації та роз`яснення з правових питань, здійснювати представництво прав, свобод та інтересів позивача в судах, а також надано акт № 1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 серпня 2024 року, з якого вбачається, що вартість правничої допомоги становить 8000 грн. і вона полягає у первинній правовій консультації клієнта, на що затрачено 1 год, - вартість наданої послуги 1500 грн; підбір законодавства, що регулює спірні відносин, формулювання правової позиції, на що затрачено 1 год, - вартість наданої послуги 1500 грн; написання позовної заяви, сканування та підготовка копій документів для суду відповідно до кількості сторін у справі, на що затрачено 2 год, - вартість наданої послуги 3000 грн; представництві інтересів клієнта у судовому засіданні, - 1 год., вартість 1500 грн.

Крім цього, у зазначеному акті обсягу наданої правничої (правової) допомоги зазначено, що вартість послуги, пов`язаної з підготовкою додаткових пояснень, заяв, клопотань та заперечень з процесуальних питань за 1 год становить 500 грн.

Однак, як пояснив у судовому засіданні представник позивача Кот С.І., вказана послуга ним не надавалася, оскільки потреби у наданні додаткових пояснень, заяв чи клопотань не було, адже відповідачами не подавався відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим він просить стягнути на користь позивача, крім витрат по оплаті судового збору, також витрати на професійну правничу допомогу, що була фактично надана позивачу, у розмірі 7500 грн.

З вищезазначеного договору про надання правничої (правової) допомоги вбачається, що за одну годину роботи адвоката та представництва інтересів позивача у судовому засіданні позивач здійснює оплату у розмірі 1500 грн.

Таким чином, враховуючи обсяг вищезазначеної наданої адвокатом Котом С.І. професійної правничої допомоги, обсяг підготовленої ним позовної заяви, тривалість затраченого на це часу, а також затраченого часу на участь адвоката у судовому засіданні, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, складність справи, характер правовідносин і значення цієї справи для позивача, і беручи до уваги, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що належить стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7500 грн.

Крім того, оскільки вимоги позивача до суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, задоволені повністю, тому витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. підлягають стягненню з обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок його бюджетних асигнувань.

Таким чином, належить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 8105 гривень 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 239 від 10 червня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 8105 (вісім тисяч сто п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного судового рішення 13 листопада 2024 року.

Головуючий:О.В. Антонюк