Справа № 307/4268/24
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4268/24
Провадження № 2-а/307/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Синичко О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В позові зазначає, що постановою поліцейського 2 взводу 1 роти УПП в Закарпатської області капралом поліції ОСОБА_3 серії ЕНА №3112726 від 23.09.2024 року його - ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за те, що він 23.09.2024 року о 10 год. 57 хв. рухався автомобільною дорогою М-06 на 790 км. зі швидкістю 112 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год), чим перевищив встановлену обмеженням швидкість руху на 62 км/год. Швидкість була виміряна лазерним приладом TpuCam №000624 чим порушив вимоги п. 12.9 ПДР.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною. Вказує, що 23.09.2024 року на автомобілі марки "АУДІ" д.н.з. НОМЕР_1 рухався автомобільною дорогою М - 06 з м. Мукачево на м. Ужгород. На відрізку дороги автомобільної двохрядної дороги поза населеним пунктом відповідно до п. 12.6 (г) рухався з дозволеною швидкістю руху 110 км/годину. Під час руху він помітив попереду себе дорожній знаки 1.5.3 звуження дороги в ліво, дорожній знак 3.29 (виконаний у формі кругу де на білому фоні знаходилася цифра 70) та дорожній знак 1.3.7 «дорожні роботи». У зв?язку з цим, він зменшив швидкість свого руху та продовжив рух зі швидкістю 90 км/годину, тобто з допустимим перевищенням допустимої швидкості. За вказаними дорожніми знаками на віддалі 200 метрів було повторно встановлені дорожні знаки 3.29 (виконаний у формі кругу де на жовтому фоні знаходилася цифра 50) та дорожній знак 1.3.7 «дорожні роботи». Знак 3.29 не передбачений ПДР, так як відповідно до розділу дорожні знаки обмеження швидкості повинно бути виконано на білому фоні. У подальшому за метрів 100 його було зупинено працівником патрульної поліції, через перевищення швидкості, яке він фіксував на прилад який тримав у руках, який не був стаціонарним чи фіксованим.

Позивач вважає, що постанова складена поліцейським є незаконною, через те, що швидкісного режиму він не порушував, фіксація перевищення швидкості була виміряна лазерним приладом TрuCan №000624 некоректно, так як вказаний прилад знаходився у нього в руках, не був стаціонарно вмонтований, в результаті чого і сталася похибка у вимірюванні. Окрім цього поліцейський не надав докази того, що у зоні дії цього дорожнього знаку було зафіксовано перевищення швидкості та чи саме позивачем. Також вказує, що справа про вчинення адміністративного правопорушення на місці не розглядалася, чим його позивача було позбавлено можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 286 КУпАП та порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої статтями 278-279 КУпАП, відсутні докази його вини, відсутній склад правопорушення, а тому вказана постанова підлягає до скасування.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишено без руху.

Позивач ОСОБА_4 , вимоги ухвали виконав, подавши до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме: підтвердження зарахування судового збору.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

Представник Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Вовканич А.І. 31.10.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначає, що 23.09.2024 року о 11:35 під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 00624, за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 "Київ-Чоп", 790 км, було виявлено порушення правил дорожнього руху.

Водій транспортного засобу «Audi» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався з швидкістю 112 км/год в населеному пункті, в зоні дії дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 50 км", чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 62 км/год, чим порушив п. 12.9 "б" ПДР України. Представник відповідача зазначає, що на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_2 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.9 "б" ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 1700 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та запропоновано під підпис отримати її копію. У вказаній постанові було зазначено, яким саме приладом проводилося вимірювання, а саме TruCam ТС 000624. Разом з цим у відзиві також зазначено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Зазначає, що для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15м до 1200м.

Спростовуючи доводи позивача вказує, що в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості Trucam в ручному режимі , а не в автоматичному, тому вимоги ч.2 ст. 40 ЗУ "Про національну поліцію" не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Вважає, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Посилаючись на викладені у відзиві обставини у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №3112726 від 23.09.2024 року.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3112726 від 23.09.2024 року, прийнято поліцейським 2 взводу 1 роти УПП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_3 , позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Як вбачається зі змісту викладеного в оскаржуваній постанові порушення, ОСОБА_2 керував транспортним засобом, рухався зі швидкістю 112 км/год в зоні дії знака 3.29 (обмеження максимальної швидкості 50 км/год), чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 62 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним приладом TpuCam №000624, чим порушив п.12.9 п.п."б" ПДР - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху перед знаками 3.29, 3.31, 30.3, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam LTI 20/20 N ТС000624 від 23.09.2024 та відеозаписи з портативних відеореєстраторів з номерами ІD 470918 та ІD 470930 від 19/12/2023.

З вказаних матеріалів фото та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб марки «AUDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 112 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості LТІ 20/20 N ТС000624. Особа позивача, як водія транспортного засобу встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу та пред`явлення ним документів.

Також, судом встановлено, що надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення правопорушення п. 12.9 п.п."б" Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем LTI 20/20 N ТС000624 о 10 год. 57 хв. 23.09.2024 року швидкості руху транспортного засобу марки «AUDI» державний номерний знак НОМЕР_1 були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 3.29 "Обмеження максимальної швидкості руху", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості руху".

Разом з цим факт розміщення на ділянці автомобільної дороги М-06 у напрямку з м. Мукачів до м. Ужгород дорожніх знаків 3.29 "Обмеження максимальної швидкості руху" , а саме спочатку обмеження швидкості на 70 км./год., а в подальшому безпосередньо перед зупинкою водія на 50 км/год. та дорожнього знаку 1.37 "дорожні роботи", не заперечується позивачем, а тому вказані обставини в силу положень ч. 1 ст.78 КАС України, не підлягають доказуванню. При цьому долучені позивачем до матеріалів позовної заяви чорнобілі світлини з зображенням цих знаків на автомобільній дорозі, виключають у суду будь-який сумнів щодо достовірності цих обставин.

Стосовно доводів позивача про те, що дорожній знак 3.29 з зображенням обмеження швидкості руху на 50 км/год. на відміну від дорожнього знаку 3.29 з зображенням на білому фоні обмеження швидкості руху на 70 км/год., виконано на жовтому фоні, в межах судового розгляду позивачем не доведено, оскільки долучені до матеріалів справи чорнобілі світли не надають суду можливість встановити наведені обставини, а тому вказані доводи позивача суд до уваги не бере.

Поряд з цим, суд дослідивши матеріали справи зазначає, що вони не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Так, позивачем вказано про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання.

Вимірювач, яким здійснювався замір швидкості транспортного засобу - лазерний LTI 20/20 ТгuСаm ТС000624 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Пункт 12.9 п.п. "б" ПДР забороняє водіям серед іншого, перевищувати максимальну швидкість, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості".

Частина 4 статті 122 КУпАП серед іншого передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Приписи частини 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як було зазначено, відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху в межах зони дії доронього знака 3.29 "Обження швидкості руху".

У постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Разом з тим, суд зауважує, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. При цьому з наданих відповідечем відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, чітко видно, як прилад фіксації швидкості руху Трукам в момент безпосередньої фіксаці швидкості руху автомобіля марки "Ауді" під керуванням позивача, поліцейський тримає в руках (8 хв. 20 сек. відеозапису).

Тобто, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що імперативними положеннями частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає вказує, що ні оскаржувана постанова, ні матеріали справи, не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом.

Натомість притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відтак, на переконання суду, з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 122 КУпАП, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.

Твердження відповідача з посиланням на ряд сформованих судуми апеляційних інстанцій правових позиції , щодо відсутності вимоги закону, який зумовлює необхідність розміщення у зоні дії фіксації швидкості руху приладом трукам дорожнього знаку 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень ПДР" та стаціонарного розміщення приладу трукам в момент фіксації швидкості руху, спростовуються правовими висновками викладеними у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №758/8181/23 від 24.01.2024.

Суд також не бере до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, щодо усунення колізійності норм ст. 40 ЗУ "Про національну поліцію", шляхом внесення змін до вказаної норми закону, оскільки правові позиції у наведеній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду викладені з врахування внесених до ст. 40 ЗУ "Про національну поліції" змін.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова поліцейського за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3112726 від 23.09.2024 року, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 1 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатської області Шикула В.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №3112726 від 23 вересня 2024 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, , що знаходиться за адресою м. Ужгород вул. Максима Польового, 2.

Головуючий М.М.Бряник