Справа № 280/7632/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 листопада 2024 року Справа № 280/7632/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_2 (далі - позивач 2) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) у якій позивачі просять суд визнати протиправними та скасувати рішення, оформлене листом командира військової частини НОМЕР_1 N53/33/10/3-4813 від 30.06.2024 року щодо відмови позивачам у здійсненні витати коштів, в якості грошового забезпечення безвісно зниклого сина ОСОБА_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, здійснити виплату позивачам коштів, в якості грошового забезпечення безвісти зниклого сина ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що у оскаржуваному рішенні відповідач посилається на засідання комісії та протокол №16 від 06.11.2023 року та на те, що виплати здійснюються ОСОБА_4 , як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином молодшого сержанта ОСОБА_6 . Проте, позивачі звернулись з заявою про здійснення виплат 18.06.2024 року вх.№1279, тобто після того, як комісією військової частини було здійснено розгляд вказаного питання, і, відповідно рішення комісії не може бути підставою для відмови. Також зазначають, що їх син не перебував у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 , батько військовослужбовця, є пенсіонером, доказом чого є пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , а мати, ОСОБА_2 , - безробітною. Позивачі весь час перебували на утриманні сина, який робив це добровільно. Відповідно вважають, що вони мають право отримувати виплату грошового забезпечення, як члени сім`і військовослужбовця, який визнаний безвісно відсутнім, в рівних частках. На підставі наведеного позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.09.2024 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач 24.09.2024 направив до суду відзив на позовну заяву у якому вказав , що Посилання позивачів на наказ Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 є помилковими в наслідок невірного застосування спеціальної норми, що регулює дані правовідносини. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України міністром Внутрішніх справ України було видано наказ від 15.03.2018 № 200 яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція № 200). Згідно до приписів абзаців першого та другого пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. Таким чином, системний аналіз положень законодавства, що регулює дані відносини свідчать про конкретну, чітко сформульовану, пріоритетну послідовність серед членів сімей зниклих безвісті зниклих військовослужбовців які мають право на виплату їм (отримання) грошового забезпечення. Таким чином, в даному випадку переважне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 має його дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно направленого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення сім`ї №7819 від 13.11.2023, позивача 1 повідмолено, що його син, начальник військового наряду (командир відділення) 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ої патрульної роти 2-го патрульного батальону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_3 , 1994 року народження, призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 19.04.2022 року зник безвісти 09 листопада 2023 року в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області в період проходження військової служби під час виконання бойових завдань. (а.с. 7).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №31 від 13.11.2023 наказано вважати таким, що зник безвісти 09 листопада 2023 року начальника військового наряду (командир відділення) 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ої патрульної роти 2-го патрульного батальону ОСОБА_3 (Г-179784) (ас. 11).

На підставі доданої позивачем до позову копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 14.09.1994 з перекладом з азербайджанської мови, батьком ОСОБА_3 є позивач 1 ОСОБА_1 , а мати - позивач ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15-16).

17 червня 2024 року позивачі звернулися до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з заявою про виплату ним грошового забезпечення, як членам сім`і військовослужбовця, який визнаний безвісно відсутнім (а.с. 72-71).

Листом вч НОМЕР_1 НГУ вих. №3/33/10/3-4813 від 13.06.2024 позивачу 1 надано відповідь на звернення від 17.06.2024, в якій зазначено, що: « ОСОБА_4 , як законий представник неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином молодшого сержанта ОСОБА_3 , надала заяву та відповідні документи до військової частини для отримання відповідних виплат.

На засіданні комісії військової частини (протокол від 06.11.2023 року №16) дані документи були розглянуті та згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року №1665 здійснюються виплати грошового забезпечення що належать ОСОБА_3 .

Командування військової частини НОМЕР_1 відмовляє в задоволенні Вашої заяви та заяви Вашої дружини ОСОБА_2 . Ваші вимоги щодо здійснена виплат безпідставні».

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує законні права позивачів, вони звернулись до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними указами, затвердженими законами України, дія воєнного стану продовжувалася та діє на теперішній час.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами частини 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону, поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/ або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Згідно до статті 1 Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, згідно з статтею 11 Закону, базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей та їх правове підґрунтя закріплені статтею 12 Закону.

Відповідно до статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 6 статті 9 Закону визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Також, абзацом 3 частини 6 статті 9 Закону встановлено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

В позовній заяві позивачі в обґрунтування своєї позиції посилаються на положення Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, як на норму, що регулює порядок виплати грошового забезпечення членам сім`ї зниклого безвісті військовослужбовця.

Проте, слід зауважити, що дія Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 України не поширюється на військові частини і військовослужбовців Національної гвардії України, а виключно визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України.

Посилання позивачів на наказ Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 є помилковими в наслідок невірного застосування спеціальної норми, що регулює дані правовідносини.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України міністром Внутрішніх справ України було видано наказ від 15.03.2018 № 200 яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція № 200).

Розділом XXVIII Інструкції № 200 визначено підстави, порядок, механізм та коло осіб - членів сімей військовослужбовців виплат грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, зникнення безвісти, смерті (загибелі) військовослужбовців або визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими.

Абзацами другим та третім пункту 1 розділу XXVIII Інструкції № 200 встановлено, що, для даних спірних відносин, у разі зникнення безвісті військовослужбовця Національної гвардії України грошове забезпечення виплачується членам їх сімей, а саме: дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Крім того, механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Абзацом першим пункту 4 Порядку № 884 встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється, зокрема, з дня зникнення безвісті, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира військової частини. Також пунктом 4 Порядку № 884 визначено перелік документів які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення, а саме:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно до приписів абзаців першого та другого пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Таким чином, системний аналіз положень законодавства, що регулює дані відносини свідчать про конкретну, чітко сформульовану, пріоритетну послідовність серед членів сімей зниклих безвісті зниклих військовослужбовців які мають право на виплату їм (отримання) грошового забезпечення.

Так, 27.11.2023 за вх. № 2015 на адресу військової частини НОМЕР_1 від ОСОБА_4 надійшла заява з додатками про здійснення їй виплат грошового забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_3 , як законному представнику спільної з ОСОБА_3 неповнолітньої дитини. До заяви нею було долучено (в належним чином завірених копіях) її паспорт громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому батько зазначено ОСОБА_3 та інші документи, передбачені Порядком № 884. (а.с. 61-65).

На засіданні комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом № 16 від 06.12.2023, були розглянуті заяви членів сімей військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що знаходяться у полоні або безвісті відсутні та прийнято рішення про здійснення виплат грошового забезпечення, зокрема ОСОБА_4 , як представнику неповнолітнього сина військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66-67).

На підставі рішення комісії військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2023 (протокол № 16 від 06.12.2023), відповідно до приписів Закону та Порядку № 884, командиром військової частини 08.12.2023 видано наказ № 1818 на підставі якого ОСОБА_4 , як представник неповнолітнього дитини безвісті зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 , щомісяця отримує грошове забезпечення останнього (а.с. 68-69).

Таким чином, в даному випадку переважне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 має його дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.06.2024 за вх. № 1879 до військової частини від Позивача-1, у власних інтересах та в інтересах Позивача-2, надійшла заява (з додатками) про виплату йому та Позивачу-2 двох третин (2/3) грошового забезпечення безвісті (в тому числі додаткових винагород) зниклого безвісті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Дана заява 25.06.2024 була розглянута на засіданні комісії військової частини НОМЕР_1 та рішенням комісії, оформлене протоколом засідання від 25.06.2024, було прийнято колегіальне рішення про відмову в задоволенні заяви Позивача-1 в виплаті йому та Позивачу-2 грошового забезпечення безвісті ОСОБА_3 про що його було повідомлено листом вих. № 3/33/10/3-4813 від 30.06.2024.

Отже, рішення комісії військової частини про відмову у задоволенні заяви Позивачів від 17.06.2024 відповідає вищевказаним приписам законодавства. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення, оформлене листом командира військової частини НОМЕР_1 N53/33/10/3-4813 від 30.06.2024 року щодо відмови позивачам у здійсненні витати коштів, в якості грошового забезпечення безвісно зниклого сина ОСОБА_3 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, здійснити виплату позивачам коштів, в якості грошового забезпечення безвісти зниклого сина ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова