Справа № 140/7560/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/7560/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (далі - ДПОП «ОШБ НП України «Лють», відповідач) про:

визнання протиправним та скасування наказу №144 від 20.06.2024, в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення його зі служби в поліції;

визнання протиправним та скасування наказу №992 о/с від 04.07.2024, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

зобов`язання поновити капітана поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника командиру взводу № 1 роти № 4 штурмового батальйону № 1 ( «Луганськ 1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють»;

визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням від 17.05.2024;

зобов`язання розглянути рапорт про звільнення за власним бажанням від 17.05.2024 по суті;

зобов`язання стягнути грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, за період з 04.07.2024 по дату винесення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 15.05.2024 направив рапорт про звільнення до ДПОП «ОШБ «Лють».

20.05.2024 позивачу було доведено вимоги наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» до Донецької області, від виконання якого позивач відмовився на підставі того, що мав легітимні очікування щодо розгляду раніше поданого рапорту на звільнення зі служби за власним бажанням та маючи відповідні сімейні обставини для задоволення такого рапорту.

Зазначає, що в подальшому, з боку відповідача по справі на підставі наказу УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» від 28.05.2024 № 314 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії», за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками полку УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють», було проведено службове розслідування, у тому числі відносно позивача по справі, за результатом проведення якого, з боку Дисциплінарної комісії відповідача було складено висновок службового розслідування від 11.06.2024 року №6200/59/14-2024 відповідно до висновків якого вирішено застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, на підставі висновку, встановлених службовим розслідуванням обставин відповідачем було видано наказ №144 від 20.06.2024, яким було застосовано відносно позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

На підставі Наказу №144 від 20.06.2024, видано наказ №992 о/с від 04.07.2024, яким, позивача (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення) було звільнено зі служби. З даним наказом позивача було ознайомлено 04.07.2024.

Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_1 вважає, що наказ №144 від 20.06.2024, яким застосовано відносно позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та наказ № 992 о/с від 04.07.2024, яким позивача (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення) було звільнено зі служби є протиправними, такими що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та у зв`язку із неврахуванням усіх фактів та обставин, які мали місце, а тому, дані накази підлягають скасуванню.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не прийнятті та залишенні без розгляду по суті рапорту про звільнення за власним бажанням із поліції, що і було підставою для відмови позивача від виконання наказу щодо відрядження. В даному аспекті позивач вважає, що не здійснення розгляду рапорту на звільнення за власним бажанням є протиправною бездіяльністю відповідача у даній справі та порушенням законних прав та інтересів позивача, що потребують судового захисту.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.54).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.60-190).

В обгрунтування своєї позиції зазначив, що наказом Національної поліції України від 16.02.2023 №369о/с (по особовому складу), підполковника поліції ОСОБА_1 (спеціальний жетон 0067529), призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №7 батальйону управління поліції особливого призначення №3 (штурмовий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») ДПОП «ОШБ «Лють», з 20.03.2023.

В подальшому показом ДПОП «ОШБ «Лють» від 29.03.2024 №542 о/с його було призначено на посаду заступника командира взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ/імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення №3 з 01.04.2024.

Наказом УПОП №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 28.05.2024 №314 , призначено службове розслідування у формі письмового провадження та утворено дисциплінарну комісію, за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють», зокрема за участі командира взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ 1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УІ101! № З ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_1 .

Під час службового розслідування встановлено, що 20.03.2024 приблизно о 08:00, на території навчального табору, розташованого поблизу с. Орлівшина Новомосковського району Дніпропетровської області т. в. о. начальника УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» підполковником поліції ОСОБА_2 до поліцейських доведено вимоги наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 № 129 ДСК про відрядження особового складу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють».

Після оголошення та доведення до поліцейських вимог вказаного наказу, заступник командира взводу №1 роти № 4 штурмового батальйону № 1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» підполковник поліції ОСОБА_1 (0067529), та інші поліцейські, відмовились від виконання наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу до Донецької області,

Опитаний у ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що 04.04.2024 він повідомив командира роти № 4 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») полку УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (0108987) про намір звільнитися, на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням у зв`язку з чим 17.05.2024 позивач направив рапорт про звільнення до ДПОП «ОШБ «Лють» та очікував на його задоволення. Однак, 20.05.2024 позивачу було доведено вимоги наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20 05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» до Донецької області, від виконання якого останній відмовився на підставі подання рапорту про звільнення з лав Національної поліції України.

Таким чином, представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 було надано можливість скористатися правом на належний захист, ознайомитися з матеріалами службового розслідування та надати письмові пояснення. Проте, під час проведення службового розслідуваний Майко не звертався з додатковими поясненнями, та рапортами щодо ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, будь-яких доказів правомірності своїх дій не надав. як не подано таких доказів і до матеріалів позовної заяви.

Крім того, відповідач зауважує, що обставини відмови від виконання наказу також підтверджуються поясненнями, наданими опитаним у ході проведення службового розслідування інших осіб, які проходять військову службу разом із позивачем.

Разом з тим, зазначає, що позивач не заперечував факту його ознайомлення із наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК.

Щодо бездіяльності ДПОП «ОШБ НП України «Лють» щодо нерозгляду рапорту позивача представник відповідача зазначає, що Законом №580-VIII не врегульовано порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням та до зазначених правовідносин застосовуються норми пунктів 8, 63, 64 та 68 Положення, звільнення зі служби за власним бажанням осіб молодшого, середнього і вищого начальницького складу здійснюється за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за власним бажанням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше ніж за гри місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення в стислий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої працівник мас бажання звільнитися зі служби, та згоду керівника звільнити працівника у визначений ним термін.

Тож, скорочення загального строку звільнення за власним бажанням допускається за наявності спільної-домовленості між поліцейським та органом (установою) поліції.

В свою чергу рапорт ОСОБА_1 від 17.05.2024 був зареєстрований в системі електронного документообігу «МІА» (далі - СЕД) за вхідним номером №6397 від 28.05.2024, що підтверджується штрих-кодом автоматизованої системи реєстрації. Тобто датою з якої починається відлік трьох місячного строку є 28.05.2024.

Представник відповідача наголошує, що зазначений рапорт не містить конкретної дати, з якої працівник має бажання звільнитися зі служби, а тому відомості викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. Також слід зазначити, що рапорт ОСОБА_1 від 17.05.2024 не містить резолюцій керівника, які б свідчили про погодження рапорту в цілому чи конкретної дати, з якої позивач може бути звільнений зі служби в поліції.

Щодо спірних наказів вказує, що дисциплінарне стягнення було обране на підставі висновків службового розслідування, з урахуванням норм Дисциплінарного статуту та його засад.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що встановлені обставини свідчать про відсутність порушень з боку відповідача щодо порядку обрання та застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у період дії воєнного стану та вважає його пропорційним вчиненню дисциплінарного проступку. У зв`язку із наведеним вважає спірні накази правомірними, обґрунтованими та такими, що винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу від 05.04.2023 №265 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») (а.с.82).

17.05.2024 позивачем на ім`я начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» було надіслано рапорт із проханням звільнити ОСОБА_1 зі служби в національній поліції за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 3413 у зв`язку із наявністю дитини з інвалідністю до 18 років (а.с.32-33, 85).

Наказом УПОП №3 ДПОП «ОШБ НП України «Лють» №314 від 28.05.2024 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії» у зв`язку з тим, що 20.05.2024 до відділу моніторингу надійшов рапорт старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УПОП №3 ДПОП «ШБ «Лють» було призначено службове розслідування у формі письмового провадження за фактом порушення Дисциплінарного статуту Національної поліції України та утворено для проведення розслідування дисциплінарну комісію (а.с.116).

Як слідує з висновку службового розслідування №6200/59/14-2024 від 11.06.2024 в ході службового розслідування було встановлено, зокрема, такі обставини. 20.05.2024 до відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» надійшов рапорт старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» підполковника поліції ОСОБА_4 про те, що 20.05.2024 приблизно 08:00 на території навчального табору, розташованого поблизу с.Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області т.в.о. начальника УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковником поліції ОСОБА_2 до поліцейських доведено вимогу наказу від 20.05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють». Після оголошення та доведення до поліцейських вимог вказаного наказу, заступник командира взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», зокрема, підполковник поліції ОСОБА_1 відмовився від виконання наказу про відрядження особового складу до Донецької області.

В ході службового розслідування позивачем було надано пояснення, з яких слідує, що 04.04.2024 він повідомив командира роти №4 штурмового батальйону №1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про те, що 17.05.2024 ним було подано рапорт про звільнення з військової служби, тому він відмовився від виконання вимог наказу №129 ДСК про відрядження до Донецької області, так як чекав на задоволення рапорту.

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, вимог пунктів 1,2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII, підпунктами 2, 4, 5, 20, 22 пункту третього, Розділу II (Завдання і обов`язки) Посадової інструкції інспектора взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженою начальником УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» 15.05.2023, відповідно до пункту 1 Розділу VII порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (а.с.93-113).

20.06.2024 ДПОП «ОШБ НП України «Лють» видано наказ №144 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог п. 1, 2 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 4 ч.3 ст. 1, ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, пп. 1, 2, 5, 21 та 23 п.3 розділу ІІ Посадової інструкції заступника командира взводу №1 роти № 4 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженої начальником управління - командиром полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» 15.05.2023, що виразилося у відмові виконати наказ ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу до Донецької області, застосовано до заступника командира взводу № 1 роти № 4 штурмового батальйону № 1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с.89-90).

З даним наказом позивач ознайомлений 25.06.2024 під власний підпис (а.с.90).

Наказом ДПОП «ОШБ НП України «Лють» №994 о/с від 04.07.2024 «По особовому складу» ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України частини першої статті 77 (а.с.91).

З даним наказом позивач ознайомлений 04.07.2024, про що свідчить його підпис (а.с.91).

Вважаючи спірні накази протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон України №580-VIII), Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України №580-VIII визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно із частиною 1-3 статті 14 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Пунктом четвертим Розділу V Порядку №893 встановлено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту сьомого Розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

Згідно із пунктами 1 та 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові та усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частини першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Дисциплінарний статут), Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості га зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Відповідно до посадової інструкції заступника командира взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», до завдань і обов`язків ОСОБА_1 серед іншого, входить: участь у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також відсічі збройної агресії проти України, обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану у разі його оголошення по всій території України або в окремій місцевості, зокрема, шляхом виконання бойових розпоряджень, які надані уповноваженими посадовими особами та бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), спеціальних та технічних засобів відповідно до законодавства України); виконання бойових завдань із відсічі збройної агресії, проведення штурмових, контрдиверсійних та пошуково-фільтраційних заходів тощо.

Заступник командира взводу зобов`язаний: запобігати вчиненню правопорушень; знати та неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, бути вірним Присязі працівника поліції, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази прямих керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та невідкладно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватись від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також таких, що підривають авторитет Національної поліції України тощо (а.с.156-162).

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 №66 (в редакції наказу НПУ від 16.04.2024 № 403) основним завданням Департаменту є участь у реалізації державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної (громадської) безпеки і порядку, оборони України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану, у тому числі шляхом взаємодії з іншими складовими сектору безпеки і оборони України.

Згідно приписів абзаців 1, 2, 20 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та діє на даний момент.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-Х11 визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Інші військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи, зокрема: беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану; сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону №580 поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: 24) бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Частиною другою статті 24 Закону №580 визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи га підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства

України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Специфікою державних функцій покладених на органи поліції, особливо під час дії правового режиму воєнного стану, обумовлено певні обмеження конституційних прав і свобод працівників поліції, зокрема, таких як свобода пересування, право вільно залишати територію України тощо. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону №580 ).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина 1 статті 17 Закону №580 ). У свою чергу позивач приймав Присягу працівника поліції.

Як передбачено частиною першою статті 64 Закону №580, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції га унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

У свою чергу службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

При цьому, кореспондуючись з частиною другою статті 18 Закону №580 інститут Присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частиною першою статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 вищевказаного Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

Статтею 22 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з наказу від 05.04.2023 №265 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені героя України Сергія Губанова») (а.с.82).

17.05.2024 позивачем на ім`я начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» було надіслано рапорт із проханням звільнити ОСОБА_1 зі служби в національній поліції за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 3413 у зв`язку із наявністю дитини з інвалідністю до 18 років (а.с.32-33, 85).

Згідно рапорту старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковника поліції Валерія Жданова від 20.05.2024 встановлено, що 20.05.2024 приблизно о 08:00, знаходячись на території навчального табору поблизу с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області т.в.о начальника УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковником поліції ОСОБА_2 до поліцейських доведено вимоги наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 дск. Після оголошення та доведення до поліцейських вимог вказаного наказу, заступник командира взводу №1 роти №4 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», зокрема підполковник поліції полку ОСОБА_1 повідомив, що наказ йому зрозумілий, але виконувати його відмовляється у зв`язку з поданням рапорту про звільнення зі служби в поліції та очікуванням на його розгляд. Доведення цього наказу зафіксовано за допомогою засобу відеофіксації. У подальшому, починаючи з 09:00 20.05.2024, позивач до його виконання не приступив (а.с.114-115).

Опитаний у ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що 04.04.2024 він повідомив командира роти № 4 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (0108987) про намір звільнитися, на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням. 17.05.2024 він ( ОСОБА_1 ) направив рапорт про звільнення до ДПОП «ОШБ «Лють» та очікував на його задоволення. 20.05.2024 йому ( ОСОБА_1 ) було доведено вимоги наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК про відрядження особового складу УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» до Донецької області, від виконання якого останній відмовився на підставі подання рапорту про звільнення з лав Національної поліції України (118-119).

Суд зазначає, що вказані вище обставини, які встановлені комісією під час службового розслідування, знайшли своє підтвердження у висновку від 11.06.2024 та слугували підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с.93-113).

Також Дисциплінарною комісією при накладенні дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді звільнення зі служби в поліції враховано, що відповідно до службової характеристики на ОСОБА_1 , що сформована т. в. о. начальника управління командира полку підполковник т. в. о. начальника УПОП №3 Департаменту підполковником поліції Сергієм Борисюком, підполковник поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. Труднощі поліцейської служби витримує не завжди стійко. Неохоче приймає рішення у складних ситуаціях, не проявляючи при цьому принциповість та наполегливість. До оцінки результатів своєї праці підходить не об?єктивно та не прагне до їх покращення. Не завжди приділяє роботі достатньо зусиль. Недостатньо вимогливий до себе. При вирішенні службових питань особисті інтереси ставить вище за службові. На критику в свою адресу реагує не на належному рівні. Чинне законодавство та відомчі нормативні акти, що регламентують діяльність поліції вивчив, але у службовій діяльності не намагається дотримуватися вимог законів та інших нормативних актів, що регламентують діяльність Національної поліції України. Доручену ділянку роботи забезпечує не у повному обсязі. Ігнорує вимоги керівництва, потребує постійного контролю за якістю виконання вказівок. Інколи не вистачає наполегливості перед труднощами, потребує підтримки і допомоги з боку колег. Недостатньо працює над підвищенням своїх знань. Державною мовою володіє добре. Державну та службову таємницю зберігати вміє (а.с.171).

Комісією взято до уваги також те, що дисциплінарний проступок скоєний ним в умовах воєнного стану.

Обставин щодо вчинення дисциплінарного проступку у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони, що пом`якшують відповідальність позивача, в ході службового розслідування не встановлено.

Досліджуючи, чи прийнято відповідачем оскаржувані накази №144 від 20.06.2024, в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення його зі служби в поліції та наказу №992 о/с від 04.07.2024 в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), що виразилося в невиконанні наказу командира зведеного підрозділу управління поліції особливого призначення №3 ДПОП ОШБ Національної поліції України «Лють» від 20.05.2024 №129 ДСК до ОСОБА_1 наказом №144 від 20.06.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановленим Конституцією та законами України, як результат проведеного службового розслідування призначеного за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками поліції, в тому числі і ОСОБА_1 .

Суд, звертаючись до практики Верховного Суду вказує, що згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.12.2021 у справі №120/278/20-а з подібними правовідносинами, повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку начальника ДПОП «ОШБ «Лють», оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.

Так, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, прийнято із використанням, зокрема, відомостей, наявних в матеріалах службового розслідування та ґрунтується на самостійних правових підставах.

Аналогічного змісту підхід викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та від 02.10.2018 у справі №9901/454/18.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази медичного обстеження та висновки ВЛК, рапорти, адресовані керівництву щодо неможливості виконати ОСОБА_1 наказу та щодо неможливості проведення штурмових дій.

При цьому, інших належних доказів, які б спростовували окреслені висновки службового розслідування, позивачем до суду не надано.

Згідно усталеної практики Верховного Суду щодо застосування означених норм права, викладено у постановах від 23.11.2023 у справі №420/14443/22 та від 29.02.2024 у справі №260/5566/22, від 14.03.2024 у справі №120/210/23, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

При цьому із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є саме вчинення ним дисциплінарного проступку, частина восьма статті 19 Статуту визначає, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Тут, насамперед, варто мати на увазі, що обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного зауваження до найсуворішого звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплірнарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

Водночас застосування частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.

У справах №420/14443/22 та №260/5566/22, аналізуючи положення частин першої, другої статті 29 Дисциплінарного статуту, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.

Верховний Суд зауважив на тому, що повноваження керівника стосовно обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

Відтак, суд критично ставиться до твердження позивача щодо безпідставності застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, оскільки вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Крім того, як уже зазначалось судом, позивач прийняв присягу працівника поліції та добровільно взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і які він повинен дотримуватися.

Верховним Судом у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16 визначено, що порушення присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення службової дисципліни, що виразилося в порушенні присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

Згідно правових висновків відображених в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі №819/736/18 «в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дискредитація звання рядового і начальницького складу Національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень».

Підставою для застосування стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням.

При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Суб`єкт владних повноважень, у свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

У даному випадку, під час службового розслідування відповідачем надавалась оцінка діям позивача в контексті дотримання ним присяги поліцейського, виходячи з порушення службової дисципліни та належної організації роботи поліцейського, а також вчиненні дій не сумісних з вимогами, які пред`являються до поліцейського та призвели до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєнні проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам.

Суд звертає увагу, що в силу покладених на поліцейського службових обов`язків, він не повинен був допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять протиправний характер.

Суд вважає аргументованою правову позицію відповідача щодо того, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством, має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Таким чином, вчинені позивачем дії свідчать про відсутність високої свідомості, недотримання законодавства та призводить до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

На думку суду, дії позивача, які стали предметом дослідження під час проведення службового розслідування, свідчать про порушення ним присяги поліцейського, а відтак грубого порушенням службової дисципліни.

Згідно з практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 №120/8381/20-а, від 25.06.2020 у справі №2240/2329/18, від 29.10.2018 у справі №826/17433/16, від 03.04.2019 у справі №816/1218/16, від 20.03.2019 у справі №804/676/18, від 07.08.2019 у справі №540/2057/18, від 16.08.2019 у справі №804/2146/18, від 22.11.2019 у справі №826/6107/18, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, від 25.06.2020 у справі №2240/2329/18.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що призначення та проведення службового розслідування відбувалось відповідачем на підставі Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», а оскаржуваний наказ відповідача №144 від 20.06.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення» прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

З огляду на те, що суд визнав правомірним оскаржуваний наказ відповідача №144 від 20.06.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення», тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу №992 о/с від 04.07.2024 «По особовому складу», яким застосовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону 580-VIII, під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України».

За таких обставин, суд погоджується з висновком службового розслідування, що позивачем допущено порушення вимог Дисциплінарного статуту, щодо не виконання наказу від 20.05.2024 №127 ДСК.

При цьому, жодних належних доказів, які б спростовували окреслені висновки службового розслідування, позивачем до суду не надано.

Аналіз наведених обставин дає підстави суду дійти висновку, що своєю бездіяльністю, яка відображена у висновку службового розслідування від 11.06.2024 та знайшла своє підтвердження під час розгляду даної справи в суді позивачем допущено порушення, за яке на нього у відповідності до встановленого законодавством порядку накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Суд звертає увагу позивача на те, що Дисциплінарним статутом НПУ не передбачено будь-яких критеріїв тяжкості проступку, за який поліцейський несе дисциплінарну відповідальність і відповідно до якого необхідно застосовувати той чи інший вид дисциплінарного стягнення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, діяв у межах своєї компетенції і керувався нормами, які регулюють проходження служби в поліції.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Суд також враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Також, п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів №144 від 20.06.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №994 о/с від 04.07.2024 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, а відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (54020, місто Київ, вулиця Федора Максименко, 21-Б, ).

Суддя А.Я. Ксензюк