Справа № 160/4087/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/4087/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року

у справі №160/4087/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за періоди з 10 грудня 2020 року по 01 січня 2021 року та за період з 15 лютого 2021 року по 15 січня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом30 днів з дня його відміни;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення за періоди з 10 грудня2020 року по 01 січня 2021 року та за період з 15 лютого 2021 року по 15 січня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №160/4087/22 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Судом зазначено, що відповідачем не спростовано наявності права позивачки на доплати передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, а відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати на період дії карантину не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд вважав, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Не погодившись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №160/4087/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що позивачка подала позов з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України. Зазначає, що рішення про встановлення додаткової доплати є дискреційним повноваженням керівника органу поліції, додаткова виплата не має обов`язкового характеру і її встановлення залежить від наявності та розміру виділених на орган поліції бюджетних асигнувань. Вважає, що встановлення доплати за відсутності бюджетних асигнувань тягне за собою порушення норм ст. 51 Бюджетного кодексу України та пункту 5 Постанови №375. Вказує, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та завищеними.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка проходить службу в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України з 18.02.2016 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції № 947 о/с від 04.12.2019 року позивачку призначено інспектором взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг.

07 лютого 2022 року представником позивачки адвокатом Морозовим В.Ю. до Департаменту патрульної поліції подано адвокатський запит, в якому адвокат просить надати інформацію щодо додаткових виплат до заробітної плати (грошового забезпечення) за періоди з 10 грудня 2020 року по 01 січня 2021 року та за період з 15 лютого 2022 року по 15 січня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських , які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни);

Департамент патрульної поліції листом № 296аз/41/5/05-2022 від 11.02.2022 року повідомив адвоката позивачки про наступне: Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни встановлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах. Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, підставою для виплати та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції. Згідно з пунктом 5 Постанови № 375 виплата доплати здійснюється за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів. Відповідно до пункту 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, розпорядники беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, планом асигнувань загального фонду бюджету та планом спеціального фонду відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України. Відповідно до доручень керівництва Національної поліції України персональний перелік поліцейських, які забезпечували правопорядок та безпеку громадян та внаслідок виконання своїх службових обов`язків мали безпосередній контакт з населенням у період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 визначається керівником органу поліції. Враховуючи викладене, відповідно до наказів начальника Департаменту патрульної поліції в межах виділених асигнувань на зазначені цілі здійснено доплату за службу в умовах карантину з березня 2020 року по лютий 2021 року на загальну суму 57178,70 грн. Зважаючи на викладене, заборгованість зі сплати вищезазначеної доплати перед вказаним працівником відсутня.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни (далі Постанова №375, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами п. п. 2-5 вказаної постанови встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03.06.2020 року № 431 Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину (далі Наказ №431), яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність таких умов: 1) особа є військовослужбовцем; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачка займає посаду інспектора взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг.

Разом з цим, положеннями посадової інструкції інспектора полку ПП в м. Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції 15.08.2018 № 3738, передбачено, що інспектор полку відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; первинне реагування на повідомлення про правопорушення (в тому числі ті, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; надання невідкладної допомоги, зокрема домедичної і медичної допомоги особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; вжиття заходів для визначення осіб, які не здатні через стан здоров`я вік або інші обставини повідомити інформацію про себе; самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження; розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників, у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством; у передбачених чинним законодавством випадках складає протокол про вчинення адміністративного правопорушення; затримання осіб на підставах і у порядку, передбачених законодавством, а також доставляє затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення (у визначених законодавством випадках) до підрозділів Національної поліції України та/або до суду; охорону місця події з метою забезпечення подальшого розслідування, а також вживає заходів щодо оборони та збереження місця події в первинному, незміненому стані до прибуття уповноважених осіб, зокрема слідчих оперативних груп; співпрацю з іншими підрозділами Національної поліції України; інші функції, передбачені законодавством.

Відтак, апеляційний суд вважає, що позивачка належить до категорії поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт, оскільки виконання позивачкою своїх службових обов`язків, в силу своєї специфіки, неможливе без безпосереднього контакту з населенням.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачці нараховано та виплачено доплату COVID:

- за березень 2020 року 3425,12 грн.;

- за квітень 2020 року 5822,16 грн.;

- за травень 2020 року 2628,93 грн.;

- за червень 2020 року 6150,43 грн.;

- за липень 2020 року 6085,05 грн.;

- за серпень 2020 року 3135,37 грн.;

- за вересень 2020 року 6132,30 грн.;

- за жовтень 2020 року 6063,58 грн.;

- за листопад 2020 року 6075,46 грн.;

- за грудень 2020 року 1959,20 грн.;

- за січень 2021 року 6063,36 грн.;

- за лютий 2021 року 3637,74 грн.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, доказів того, що у періоди з 10 грудня 2020 року по 01 січня 2021 року та з 15 лютого 2021 року по 15 січня 2022 року, умови служби позивачки відрізнялись від умов служби за період, у який позивачці нараховано та виплачено додаткову доплату за Постановою № 375, відповідачем не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці додаткової доплати до грошового забезпечення за періоди з 10 грудня 2020 року по 01 січня 2021 року та з 15 лютого 2021 року по 15 січня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, що встановлення доплати за відсутності бюджетних асигнувань тягне за собою порушення норм ст. 51 Бюджетного кодексу України та пункту 5 Постанови №375.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на це, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 р. у справі №750/5074/17.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до приписів Постанови №375 за наявності необхідних умов, керівник відповідача був зобов`язаний встановити додаткову надбавку та не міг на свій розсуд відмовити у її встановленні.

Відтак, колегія суддів вважає, що керівник органу поліції у спірних правовідносинах не міг діяти на власний розсуд та не мав дискреційних повноважень.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачка подала позов з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України:

Колегія суддів враховує, що КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції що діяла на час звернення до суду) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Грошове забезпечення поліцейського по суті є його заробітною платою в розумінні частини другої статті 233 КЗпП України.

Отже, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати (грошового забезпечення для поліцейських, складовою частиною якого зокрема є доплата, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375) без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач подав позов з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно приписів частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Однак, при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачкою подано до справи договір про надання юридичних послуг від 31.01.2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Юридично-консалтингова компанія ХЬЮМАН РАЙТС (виконавець) в особі директора Полинько В.В. та Веретельник (замовник), в п. 3.1 якого визначено, що за правову допомогу, передбачену в п.п.1.1 договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього договору.

Згідно з додатком № 1 до договору від 31.01.2022 року, за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2, 1.3 договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 20000 грн.

Відповідно до змісту акту наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 31.01.2022 року, позивачці надано наступні послуги: консультація (1 година) - 2000 грн.; обробка документів для подачі позовної заяви (2 години) 3000 грн.; досудове врегулювання (2 години) 2000 грн.; розробка і подача адвокатського запиту (1 година) 1000 грн.; розробка позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (5 годин) 6000 грн.; транспортні витрати 1000 грн.; представництво інтересів при розгляді справи у суді (4 години) 4000 грн.; витрати на канцелярію 1000 грн.; загальна сума (15 годин) 20000 грн.

Також, до справи подано копію квитанції про сплату коштів від 14.02.2022 року у розмірі 20000 грн.

Разом з цим, як правильно вказав суд першої інстанції, що визначені у акті наданих послуг: обробка документів для подачі позовної заяви, досудове врегулювання, розробка і подача адвокатського запиту, розробка позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, транспортні витрати, витрати на канцелярію не є окремим видом адвокатської діяльності, адже це частина підготовки позовної заяви.

В свою чергу, зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів вважає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. є співмірною та відповідає принципу справедливості.

Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №160/4087/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко