Справа № 320/1014/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1014/23 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті у позивача декларації про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає відмову відповідача у прийняті декларації про відмову від громадянства російської федерації протиправною, оскільки нею виконано усі юридичні заходи для своєчасного отримання та подання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області документу про припинення громадянства (підданства) російської федерації. Однак, з незалежних від позивача причин, вона немає можливості отримати документ про вихід із громадянства російської федерації та у встановлений термін подати його до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, що й стало підставою для подачі декларації про відмову від громадянства російської федерації. Не перевіривши причини неможливості подачі позивачем необхідних документів, відповідач відмовив у прийнятті декларації, що, на думку позивача, призведе до порушення її прав та законних інтересів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.10.2022 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 06.11.2024.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2021 позивачу було надано довідку про реєстрацію громадянином України та надано тимчасове посвідчення громадянина України з зобов?язанням протягом двох років відмовитись від громадянства російської федерації.

У зв?язку з війною, Консульство російської федерації не працює на території України, таким чином, позивач позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації через Консульство рф.

10.06.2022 позивач звернулась з клопотанням до відповідача про надання дозволу на подання декларації про відмову від громадянства рф, оскільки не має можливості отримати документ про припинення громадянства рф та подати його до міграційної служби з незалежних від неї обставин.

У відповідь на звернення, позивачу направлено лист № K-4296-22/6.4/2854-22 від 20.07.2022, в якому повідомляється про обов?язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття мною громадянства України. Також, повідомлено, що наразі громадяни рф не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства

05.10.2022 позивачем було направлено поштою на адресу відповідача декларацію про відмову від громадянства російської федерації, з посиланням на п. 5 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" відповідно до якого: іноземці, які подали зобов?язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Листом № 8010.4.1-36075/80.3-22 від 29.11.2022, було надано відмову у прийнятті декларації з посиланням на передбачений спрощений порядок набуття громадянства України окремим категоріям осіб.

Позивач вважає що відмова у прийнятті декларації є безпідставною та такою, що суперечить ст. 1 Закону України «Про громадянство України» та звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем вчинялися дії з метою припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів російської федерації, отримання довідки про прийняття заяви про вихід із громадянства російської федерації), однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин. Відповідачем не було надано жодної оцінки наведеній позивачем в декларації обставини, а саме щодо нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації, натомість, у відмові у прийнятті декларації відповідач посилався на передбачений спрощений порядок набуття громадянства України окремим категоріям осіб.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими. Апелянт наголошує на обставини, встановлені у своєму висновку та вказує про відсутність незалежної від позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства рф з поверненням національного паспорта громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави. Відповідач наголошує, що його дії відповідали як процедурі розгляду звернення, так і чинному законодавству.

З урахуванням наведеного, ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2235).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 8 Закону № 2265, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно змісту ч. 5 ст. 8 Закону № 2265, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За ч. 1 с. 1 Закону № 2265, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону № 2265, визначено, що декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Умови та порядок прийняття до громадянства України встановлені ст. 9 Закону № 2265.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2265, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 2265, однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачем було подано до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме, процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.

У свою чергу, як правильно наголосив суд першої інстанції, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства, за визначенням наведеним в ч. 1 ст. 1 Закону № 2265, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Тож, незалежними від особи причинами неотримання документа про припинення громадянства іноземної держави є три самостійні обставини: 1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено; 2) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи; 3) нездійснення такої процедури.

Слід звернути увагу на те, що позивач у декларації про відмову від іноземного громадянства в якості підстави відмови від іноземного громадянства та подачі декларації посилалась на існування незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, оскільки процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російською федерацією не здійснюється. Водночас, як доречно зауважив суд першої інстанції, критеріїв визначення поняття «нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави» Закон № 2265 не встановлює, як і не передбачено перелік документів, які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, надання яких зацікавленими особами, надасть їм можливість підтвердити такий факт для подальшого подання декларації про відмову від іноземного громадянства та прийняття уповноваженими органами такої декларації. Позивач незалежною від неї обставиною вважає факт припинення роботи на території України всіх консульських установ російської федерації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем при розгляді заяви позивача про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, не було надано оцінку підставі зазначеній в поданій декларації, позаяк у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність.

У даному випадку, позивачем вчинялися дії з метою припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів російської федерації, отримання довідки про прийняття заяви про вихід із громадянства російської федерації), однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин. Проте, відповідачем не було надано оцінки наведеній позивачем в декларації обставини, а саме щодо нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації. Натомість у відмові у прийнятті декларації відповідач посилався на передбачений спрощений порядок набуття громадянства України окремим категоріям осіб. У той же час, позивач не набувала громадянство України по спрощеному порядку для даної категорії осіб. Позивач набувала громадянство України в загальному порядку за ст. 8 Закону України «Про громадянство України», оскільки народжена на Українській РСР до 1990 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин, що давало підстави позивачу на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, тому дії відповідача щодо відмови у прийнятті у позивача декларації про відмову від громадянства російської федерації є протиправними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а права позивача захисту, шляхом зобов`язання Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.10.2022 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом.

Положеннями частин 1, 2 ст. 6 КАС України, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими побоювання позивача щодо можливого анулювання їй тимчасового посвідчення та втрати громадянства України, що стало наслідком подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко