Справа № 240/10962/24
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 460 від 31.05.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане в ній правопорушення є протиправною, оскільки під час її винесення не дотримані норми діючого законодавства. Позивач заперечує, що особисто отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що підпис в повістці не проставляв. Зауважив, що норми діючого законодавства не містять посилань про обов`язковість отримання повістки про виклик до центрів комплектування, а відмова від її отримання не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, позивач зауважує, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, розгляд справи проведений без участі його адвоката та без його участі.

Вважає, що його права грубо порушені, у зв`язку із чим просить суд постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 адміністративну справу за підсудністю передано на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

29.07.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.08.2024 відкрито провадження у справі та прийнято рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

28.08.2024 представник відповідача Міщанин В.В. направив відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував (а.с. 38-41). В обґрунтування заперечень вказав, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена правомірно, із дотриманням всіх встановлених чинним законодавством України вимог та без порушення прав та законних інтересів позивача.

Зауважив, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути на виклик доІНФОРМАЦІЯ_2 , проте проігнорував вказану повістку, вподальшому був доставлений працівниками Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розгляд справи проведений за особистої присутності позивача, участь адвоката під час розгляду даного виду справи не є обов`язковою. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв жодного клопотання, зокрема, про відкладення розгляду справи, про намір скористатись правовою допомогою тощо, а відтак твердження позивача про порушення процедури розгляду справи є безпідставними.

До відзиву на позовну заяву відповідач долучив докази його направлення позивачу (а.с. 46-47), тобто відповідачем дотримані вимоги ч. 9 ст. 79, ч. 4 ст. 162 КАС України.

В судове засідання 30.10.2024 позивач та його представник адвокат Бойко В.В. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 32, 33-34, 36-37) причини неявки не повідомили.

Крім того, позивач в позові не заперечував щодо проведення судового розгляду в порядку письмового провадження, що вказує на відсутність наміру брати участь в судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.35), причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що позивач, його представник та представник відповідача були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились з невідомих причин, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомили, що відповідно до вимог ст. 205 КАСУкраїни не є підставою для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі матеріалів, долучених до справи, проводити розгляд справи в їх відсутність.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню, обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що згідно повістки про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає: АДРЕСА_1 , повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10:00 год 25.04.2024, яка була отримана 24.04.2024, наявний підпис громадянина, який її одержав (а.с. 45).

Зі змісту рапорту головного спеціаліста сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився на виклик після оповіщення, документом, що підтверджує результат оповіщення, є корінець повістки (а.с. 45).

Відповідно до звернення від 16.05.2024 начальник сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 направив вимогу до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про доставлення ОСОБА_1 до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку (а.с.44).

31.05.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову № 460 по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн (а.с. 7, 43).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 25.04.2024 ОСОБА_1 в порушення вимог частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в особливий період, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення його призначення на особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В постанові міститься підпис особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції, чинній на момент вчинення позивачем правопорушення), в статті 10 якої визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по даний час по всій території України діє особливий період.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Позивач, будучи громадянином України, має конституційний обов`язок здійснювати захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі шляхом проходження військової служби.

Відповідно до положень законів, наведених вище по тексту рішення, якими врегульовано порядок проходження військової служби, зокрема, під час проведення загальної мобілізації, позивач зобов`язаний з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В матеріалах справи міститься розписка про те, що позивач 24.04.2024 отримав повістку до виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.04.2024, проте за викликом не з`явився.

Позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, що повістку про виклик він не отримував. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він не зобов`язаний отримувати повістку про виклик, оскільки вони не грунтуються на положеннях Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Суд звертає увагу позивача, що він притягнутий до адміністративної відповідальності не за відмову отримати повістку, а за те, що під час дії на території України воєнного стану, тобто в особливий період, не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що був достовірно обізнаний, що є його обов`язком.

Також суд визнає неспроможними доводи позивача, які містяться у позовній заяві про те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 не дотримана процедура розгляду справи, що розгляд справи проведений без його участі та участі його адвоката, оскільки ОСОБА_1 був особисто присутній під час розгляду справи, при винесенні самої постанови, ознайомився з її змістом, отримав її копію в день винесення 31.05.2024, про що свідчить його особистий підпис. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Разом з тим, безпосередньо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв клопотань про необхідність залучення адвоката, не надав будь-яких заперечень проти її винесення.

Крім того, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідачем невірно застосовані положення Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до норм ст. 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.04.2024 за повісткою від 24.04.2024.

Суд звертає увагу, що дата неявки особи - є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення.

Правопорушення, вчинене позивачем, за своїм змістом, не є триваючим.

Отже, позивач міг бути притягнути до адміністративної відповідальності на підставі положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, які були чинними на момент вчинення адміністративного правопорушення - 25.04.2024.

Приписами ч.1 ст. 210-1 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення - 25.04.2024) була передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення - 25.04.2024) була передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Отже, станом на дату вчинення правопорушення 25.04.2024 відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення була передбачена частиною 2 статті 210-1 КУпАП, яка мала формулювання: "Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Таким чином, станом на 25.04.2024 розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3 400 грн до 5 100 грн.

Крім того, станом на 25.04.2024 стаття 210-1 КУпАП взагалі не мала частини 3, за якою позивач притягнутий до відповідальності.

Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", була прийнята на підставі Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 9.05.2024 № 3696-IX і набула чинності 19.05.2024.

Відтак норма ч.3 ст. 210-1 КУпАП не могла бути застосована до позивача, оскільки датою вчинення правопорушення в даному випадку є 25.04.2024.

Позивач не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі закону і відносно нього не може бути застосоване адміністративне стягнення, яке не було передбачено на момент вчинення правопорушення.

Отже, при складенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і застосуванні адміністративного стягнення відповідачем не в повній мірі були дотримані вимоги КУпАП, що в свою чергу не може бути підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за умови вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту частини 3 статті 286 КАС України вбачається, що суд першої інстанції за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Наведене відповідає і положенням частини 1 статті 293 КУпАП, якою також врегульовані повноваження органу (посадової особи) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, на підставі встановленим судом фактичних обставин справи, беручи до уваги те, що під час винесення стосовно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення № 460 від 31.05.2024 відповідачем невірно застосовані норми КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, те, що не закінчився строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 286 КАС України суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, оспорювана постанова підлягає скасуванню, а матеріали справи підлягають направленню на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 7-9, 38, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 42, 43, 77, 242-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 460 від 31.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Бойко Володимир Володимирович, робоча адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька