Справа № 580/6021/24
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6021/24 Суддя першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Костюк Л.О.;

суддів: Аліменка В.О., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (прийнята у порядку письмового провадження, м. Черкаси, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини ОСОБА_2 , заступника командира військової частини ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1, в/ч НОМЕР_1 ), командира військової частини ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, командир військової частини), заступника командира військової частини ОСОБА_3 (далі - відповідач-3, заступника командира військової частини) про:

- зобов`язання командування в/ч НОМЕР_1 належним чином зареєструвати, розглянути рапорт та надати письмову відповідь;

- за порушення прав та самоусунення від виконання своїх обов`язків стягнути на користь ОСОБА_1 з начальника штабу в/ч НОМЕР_1 , заступника командира - ОСОБА_3 , та з командира в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з тим, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 24.06.2024.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та призначити судовий розгляд. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, попри твердження суду першої інстанції позивач не має представника, по-друге, на виконання вимог ухвали суду позивачем надано докази звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 15.08.2024.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 24.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки всупереч пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України позивачем не наведено обґрунтувань вимог в частині стягнення компенсації в розмірі 30 000 грн, її розміру та нормативних підстав, а попри вимоги ч. 4 ст. 161 КАС України не надано доказів подання рапорту від 27.05.2024 та відмови в його прийнятті посадовими особами в/ч НОМЕР_1 .

Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - десять днів з моменту отримання копії ухвали, яку позивачем було отримано в електронному кабінеті 25.06.2024 о 20:10 (а.с. 10).

До Чернігівського окружного адміністративного суду 27.06.2024 ОСОБА_1 подана заява про уточнення позовних вимог, в якій останній повідомив, що є інвалідом 2-ї групи та згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою від 24.07.2024 суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що вимоги ухвали від 24.06.2024 виконані не були.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.

Як було встановлено вище, до недоліків, неусунення яких стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було визначено невідповідність позовної заяви вимогам пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 та частини четвертої статті 161 КАС України.

Так, відповідно до указаних вище пунктів частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4);

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5);

- у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (п. 9).

Згідно ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За висновком суду першої інстанції, в адміністративному позові позивачем не зазначено обґрунтування позовних вимог в частині стягнення компенсації у розмірі 30 000 грн, розміру цієї суми та якими нормами передбачено таке стягнення, а також не зазначено, яким доказами підтверджується подання рапорту від 27.05.2024 та відмова в його прийнятті посадовими особами в/ч НОМЕР_1 .

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що, як було підкреслено вище, норми абз. 1 ч. 2 ст. 169 КАС України визначають обов`язок суду в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказати на недоліки позовної заяви, а також спосіб і строк їх усунення. Разом з тим, аналіз змісту ухвали від 24.06.2024 про залишення позовної заяви без руху свідчить, що у ній відсутній спосіб усунення недоліків, що, у свою чергу, створило позивачу перешкоди для належного виконання вимог такої ухвали.

Крім того, суд апеляційної інстанції підкреслює, що положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, на переконання судової колегії, повернення позовної заяви з підстав ненадання позивачем доказів, якими останній обґрунтовує заявлені позовні вимоги, не узгоджується з наведеними вище положеннями ч. 4 ст. 9 та ч. 4 ст. 161 КАС України. У свою чергу, оцінка доказів у розрізі заявлених позовних вимог надається судом при ухваленні рішення по суті спору (ст. 244 КАС України).

Крім іншого, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові від 31.08.2023 у справі № 990/114/23 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що: «Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.».

У постанові від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23 Велика Палата Верховного Суду поміж іншим вказала, що відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІ КАС України, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.

Ці питання можуть вирішуватися на інших стадіях адміністративного процесу. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС України) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Викладене за встановлених вище обставин, на переконання судової колегії свідчить, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі позовної заяви ОСОБА_1 і доданих до неї доказів, адже питання обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення компенсації, її розміру та нормативного регулювання виплати останньої охоплюються предметом розгляду справи по суті.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав неусунення її недоліків через те, що визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки не узгоджувалися з приписами ст. ст. 160-161 КАС України, дають підстави для висновку, що безпідставно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, всупереч вимог апелянта, повноваженнями з призначення судового розгляду справи за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, адміністративний суд апеляційної інстанції не наділений.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення цього питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.О. Костюк

Судді В.О. Аліменко

О.М. Кузьмишина

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.