Справа № 320/34312/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Вайнера Олега Леонідовича, подану в інтерсах ОСОБА_1 , на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі -відповідач/ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 653 від 14 грудня 2022 року про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 14 липня 2023 року про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання;

- зобов`язати ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області видати громадянину Азербайджану ОСОБА_1 посвідку на проживання на підставі пакету документів, який подавався останнім 20 січня 2022 року разом із заявою-анкетою № 100168548.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на протиправність оскаржуваного рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання, оскільки підставою для його прийняття стало інше протиправне рішення № 653 від 14 грудня 2022 року про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, яке прийняте за невиконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка на момент прийняття рішення не підлягала виконанню в силу частини першої статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як знаходилась в процесі оскарження у Дніпровському районному суді міста Києва, про що було відомо Відповідачу, а згодом було повністю скасоване.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 653 від 14 грудня 2022 року про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 14 липня 2023 року про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання.

Зобов`язано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву-анкету № 100168548 від 20 січня 2022 року громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про видачу посвідки на проживання з урахуванням висновків суду в даній справі та в справі № 640/9632/22.

Стягнуто з ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147, 20 грн (дві тисячі сто сорок сім двадцять копійок).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вайнер О.Л. просить скасувати судове рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, та ухвалити нове про їх задоволення. Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, обираючи належний та об`єктивний спосіб захисту порушених прав позивача, не врахував всі обставини справи. На його думку, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даній справі є зобов`язання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області видати громадянину Азербайджану ОСОБА_1 посвідку на проживання на підставі пакету документів, який подавався останнім 20 січня 2022 року разом із заявою-анкетою № 100168548. При цьому, таке рішення не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки позивач виконав всі умови діючого законодавства і має бути прийняте тільки одне правильне рішення, а саме: видати посвідку на тимчасове проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області зазначило, що судом першої інстанції неправильно вирішено спір по суті, у зв`язку з чим таке рішення повинно бути скасовано.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 20 листопада 2021 року ОСОБА_1 прибув до України в місто Київ через ПП «Бориспіль», що підтверджується відміткою в паспорті про прибуття в Україну на сторінці 48.

20 січня 2022 року з підстав, визначених частиною десятою статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25 квітня 2018 року № 322 ОСОБА_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з відповідним пакетом документів за отриманням посвідки на тимчасове проживання в Україні, про що свідчить заява-анкета № 100168548 від 20 січня 2022 року.

Рішенням від 09 лютого 2022 року № 3631, прийнятого Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Головного управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, відмовлено в оформлені посвідки на тимчасове проживання з підстав, зазначених у підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, а саме: - «встановлення факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2022 року у справі № 640/9632/22, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року, позов задоволено частково: скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 09 лютого 2022 року № 3631 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання; зобов`язано повторно розглянути заяву-анкету від 20 січня 2022 року № 100168548, разом з поданими документами про видачу посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням висновків суду.

14 липня 2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянуто заяву-анкету ОСОБА_1 про оформлення посвідки на тимчасове проживання та відповідно до підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, прийнято рішення № 3631 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Підставою для відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання стало прийняття ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області рішення від 14 грудня 2022 року № 653 про заборону в`їзду громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україну строком на 3 (три) роки, яке було прийняте внаслідок несплати штрафу в розмірі 5 100,00 грн (постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12 травня 2022 року).

Із зазначеного рішення про заборону в`їзду на три роки вбачається, що 12 травня 2022 року стосовно ОСОБА_1 складені матеріали про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та 12 травня 2022 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423, у вигляді штрафу розміром 5 100, 00 грн (п`ять тисяч сто гривень нуль копійок). Після несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно то частини першої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ЦМУ ДМС у м, Києві та Київській області надіслано лист від № 8010.8.1-5982/80.4-22 разом з постановою про накладання адміністративного стягнення та заявою про відкриття виконавчого провадження, для стягнення штрафу у примусовому порядку до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві.

Додатково у цьому рішенні зазначено, що станом на 14 грудня 2022 року інформації щодо виконання вищевказаної постанови до нього не надходило, а тому з урахуванням абзацу 7 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись Інструкцією Про порядок прийняття ДМС України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженого наказом МВС від 17 грудня 2013 року № 1235, він прийняв оскаржуване рішення.

Зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12 травня 2022 року оскаржена ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду міста Києва та рішення від 17 жовтня 2023 року (справа № 755/4066/22) та визнана протиправною і скасована.

07 серпня 2023 року в порядку адміністративного оскарження ОСОБА_1 звернувся до Державної міграційної служби України зі скаргою вх. № В-7157-23, в якій просив переглянути та скасувати рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 14 грудня 2022 року № 653 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки та переглянути рішення про відмову в оформленні (видачі)посвідки на тимчасове проживання від 14 липня 2023 року № 3631, внаслідок чого зобов`язати відмінити рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 14 липня 2023 року № 3631 і прийняти нове рішення на підставі поданих документів з урахуванням висновків Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у справі № 640/9632/22.

За результатами розгляду зазначеної скарги доручення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 14 грудня 2022 року № 653 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки було достроково відкликано листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 18 серпня 2023 року, а рішення Відповідача від 14.07.2023 №3631 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Позивач, вважав протиправним рішення відповідача щодо заборони в`їзду на три роки від 14 грудня 2022 року та відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання від 14 липня 2023 року, тому звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності законодавчих підстав станом на день прийняття оскаржуваного рішення від 14 грудня 2022 року № 653 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки вважати невиконаною постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12 травня 2022 року, оскільки відповідно до частини першої статті 307 КУпАП в разі оскарження такої постанови штраф сплачується не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Тому, оскільки така постанова оскаржувалась, то приймаючи рішення про заборону в`їзду і відмову у видачі посвідки, відповідач діяв протиправно. При цьому, з огляду на наявність у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області дискреційних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів, суд не вправі перебирати на себе функції органу та своїм рішенням зобов`язувати останнього прийняти відповідне рішення про оформлення посвідки.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Оскільки оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог щодо скасування рішень про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки та відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги адвоката Вайнера Олега Леонідовича , поданої в інтерсах ОСОБА_1 , в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або чи мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання прийнято з підстав дії невиконаного рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду, (прийнято з підстав наявності постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12 травня 2022 року, яка скасована рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі № 755/4066/22), у зв`язку з цим перевірено лише вказану інформацію. При цьому додаткова перевірка інформації щодо позивача на предмет дотримання інших вимог для прийняття рішення про оформлення посвідки не здійснювалась, зокрема, запити про інформацію щодо позивача до Національної поліції, СБУ, іншого державного органу не направлялись.

Слід відмітити, що відповідач має виключну компетенцію в питаннях прийняття рішення про оформлення посвідки.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, суд не вправі перебирати на себе функції органу та своїм рішенням зобов`язувати останнього прийняти відповідне рішення про оформлення посвідки, оскільки, перевірка особи щодо відповідності всім критеріям пункту 61 Порядку № 322 є виключною компетенцією відповідача.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даній справі є зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву-анкету № 100168548 від 20 січня 2022 року про видачу посвідки на тимчасове проживання, разом з поданими документами, з урахуванням висновків суду в даній справі та в справі № 640/9632/22.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вайнера Олега Леонідовича, подану в інтерсах ОСОБА_1, залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.