Справа № 580/4445/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4445/24 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій 2022, 2023-2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 31.02.2022 по 02.02.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 31.02.2022 по 02.02.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки; одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року № 460 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 та відповідного тарифного коефіцієнту;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразові виплати грошової допомоги на оздоровлення 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року № 460 за 14 місяців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 та відповідного тарифного коефіцієнту та з утриманням належних податків та зборів.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 27 червня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати з ОСОБА_1 грошового забезпечення грошового забезпечення за період із 31.02.2022 по 20.05.2023, а також одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період із 31.02.2022 по 20.05.2023, а також одноразові виплати - грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року задоволено заяву позивача про виправлення описки. Виправлено описку в абзаці другому та третьому резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі №580/4445/24, а саме замість з « 31.02.2022 по 20.05.2023» зазначено « 28.02.2022 по 20.05.2023».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 31.03.2022 по 02.02.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

28.01.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу за ;16-РС позивача було звільнено з військової служби у відставку за пунктом «Б» (за станом здоров`я, на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням іх військового обліку на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

02.02.2024 Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині за №35 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення з 02.02.2024.

Оскільки відповідачем здійснено виплату грошового забезпечення за період з 31.03.2022 по 02.02.2024, а також одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки, одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року № 460 - без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, представник позивача звернувся до відповідача із відповідною заявою про перерахунок та виплату вищезазначених видів грошового забезпечення.

Станом на час звернення до суду відповідач відповіді не подав.

Вважаючи протиправною бездіяльності відповідача, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача саме за період із 31.02.2022 по 20.05.2023, а також одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 - із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому суд зазначив, що у спірних правовідносинах щодо позовних вимог в частині здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача із 20.05.2023 по 02.02.2024, а також одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 роки та одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року № 460 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 - у відповідача були відсутні правові підстави для їх перерахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2024, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, тому позов у цій частині позовних вимог не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції саме в частині задоволених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 (далі - Постанова № 704), якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103).

Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

На момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, відповідно передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. №1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень. ». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Наведене свідчить, що з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже немає, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.

В даній справі позивач оспорює правомірність обчислення та виплати йому грошового забезпечення за період з 31.03.2022 по 02.02.2024 (дата виключення його зі списків особового складу військової частини).

Позивач апелюючи до дати ухвалення судового рішення - 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, вважає, що з цієї дати його посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу має визначатися - за правилами пункту 4 Постанови № 704 - шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (у випадку з позивачем - на 01.01.2022 року та 01.01.2023 відповідно), а не «на 01 січня 2018 року» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 у подібних правовідносинах дійшов наступного висновку:

(1) з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням».

Такий правовий підхід Верховний Суд застосував також у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 120/8603/21-а, від 16 листопада 2022 року у справі № 120/648/22-а, від 04 січня 2023 року у справі № 640/17686/21, від 10 січня 2023 року у справі № 440/1185/21.

Враховуючи вимоги позивача, а саме період, за який він просив перерахувати і доплатити йому грошове забезпечення та одноразові грошові виплати з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704), колегія суддів вважає, що правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, має бути врахований при застосуванні положень пункту 4 Постанови № 704 при вирішенні також і цієї справи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 240/16735/21, в якій сформовано висновок щодо застосування пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у редакції від 29 січня 2020 року у правовідносинах, які, зокрема, стосувались нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцю за період з 29 січня 2020 року по 07 квітня 2021 року.

Враховуючи викладене слід зазначити, що саме з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, внаслідок чого була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 виникли підстави для визначення, на підставі первинної редакції Постанови № 704, розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Оскільки приписи пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не втратили чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, то в цьому випадку не встановлено правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено, що станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 1762,00 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" передбачено, що станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 2481 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" передбачено, що станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 2684 грн.

За такого правового врегулювання та обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що посадовий оклад позивач, його оклад за військовим званням як військовослужбовця, у спірний період мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів відповідачем неправильно нараховувались одноразові виплати - грошова допомога на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з 31.03.2022 по 20.05.2023 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та станом на 01 січня 2023 року за Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

В частині відмовлених позовних вимог рішення суду не оскаржується та апеляційна скарга жодних доводів не містить.

Разом з тим колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно зазначено період за який слід провести перерахунок грошового забезпечення позивача.

Як свідчать матеріали справи позивач у позовній заяві просив здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення та усіх виплат за період з 31.02.2022.

Суд першої інстанції ухвалив рішення та у резолютивній частині зазначив період за який відповідач повинен зробити перерахунок грошового забезпечення позивача, а саме з 31.02.2022 по 20.05.2023.

В подальшому ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року задоволено заяву позивача про виправлення описки. Виправлено описку в абзаці другому та третьому резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі №580/4445/24, а саме замість з « 31.02.2022 по 20.05.2023» зазначено « 28.02.2022 по 20.05.2023».

Проте, колегія суддів зазначає, що судом і в першому, і в другому випадку не правильно зазначено дату з якої відповідач повинен зробити перерахунок грошового забезпечення позивача.

З наявного у матеріалах справи військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач почав проходити службу у військовій частині НОМЕР_3 з 31.03.2022.

Отже й перерахунок грошового забезпечення позивача повинен бути здійснений з 31.03.2022, а не з 28.02.2022, як про це зазначено судом першої інстанції.

Про проходження служби з 31.03.2022 зазначав й позивач у першому абзаці позовної заяви та відповідач у відзиві на позовну заяву.

Проте вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

В даному випадку колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення шляхом викладення другого та третього абзацу резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:

"Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати з ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із 31.03.2022 по 20.05.2023, а також одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошове забезпечення за період із 31.03.2022 по 20.05.2023, а також одноразові виплати - грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких