Справа № 460/12466/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Рівне №460/12466/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - третя особа) про визнання бездіяльності протиправною з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду № 460/1992/23 від 16.05.2023, зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії з примусового виконання виконавчого листа № 460/1992/23 від 16.05.2023 у строки встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії державного виконавця є протиправними, оскільки більше ніж рік не вчинюються реальні дії для виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/1992/23, у відповідності до приписів визначених Законом України "Про виконавче провадження". З підстав наведених у позові, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 18.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 31.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 06.11.2024 о 11:00 год. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Запропонувати третій особі надати суду пояснення по суті позовної заяви та наявні докази до початку розгляду справи по суті.

У судове засідання призначене на 06.11.2024 учасники справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Через канцелярію суду 05.11.2024 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із відпусткою представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

06.11.2024 позивач подала заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи положення статей 205, 229, 268 КАС України, суд розглянув справу без участі учасників справи у порядку письмового провадження.

В силу вимог ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового розгляду справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі № 460/1992/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ст.43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останньою штатною посадою на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 20.07.2022 №ХГ14916/1229, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судове рішення набрало законної сили 28.04.2023.

На виконання вказаного рішення, 16.04.2023 судом видано виконавчий лист, стягувачем за якими є ОСОБА_1 , а боржником - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. від 10.07.2023 відкрито виконавче провадження №72212504 з виконання виконавчого листа виданого у справі № 460/1992/23.

16.05.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. скеровано на адресу відповідача (боржника) вимогу державного виконавця, якою вимагалося негайно надати інформацію щодо виконання вищезазначеного рішення з наданням підтверджуючих документів.

24.05.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом у відповідь на вимогу державного виконавця щодо виконання виконавчого листа повідомив, що на виконання рішення суду проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з з 01.04.2019 відповідно до ст.43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останньою штатною посадою на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 20.07.2022 №ХГ14916/1229, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказано, що новий розмір пенсії 11647,18 грн. виплачено в основний період виплати пенсії. Сума доплати за період з 01.04.2019 по 31.05.2023 становить 166085,32 грн та буде виплачена після виділення коштів із державного бюджету на ці цілі. Органи ПФУ зобов`язані використовувати кошти виключно за цільовим призначенням. Отже, головне управління в межах повноважень виконало рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 460/1992/23. Відтак, просив державного виконавця закінчити виконавче провадження, на підставі п. 9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Вважаючи бездіяльність державного виконавця протиправною щодо не виконання рішення суду в повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А за змістом пункту 1 частини 2 статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, Законом №1404-VIII передбачено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи примусового виконання рішень державний виконавець зобов`язаний здійснювати у спосіб та в порядку, які встановлені не лише Законом України «Про виконавче провадження», а й відповідним виконавчим документом.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 18 ч. 3 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначається, зокрема резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Суд встановив, що у виконавчому листі Рівненського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 № 460/1992/23, на підставі якого державний виконавець 10.07.2023 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 72212504, зазначено резолютивну частину рішення суду, яка передбачає такий захід примусового виконання зазначеного рішення: зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ст.43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останньою штатною посадою на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 20.07.2022 №ХГ14916/1229, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи свідчать, що Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 01.06.2023 проведено Оренбуровій перерахунок пенсії, на підставі рішення суду, розмір якої за підсумком складає 11647,18грн. Сума доплати з квітня 2019 року по травень 2023 року становить 166086,32грн.

Поряд з цим, виплату такої доплати Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу не здійснено.

Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомлено, що виплата коштів на виконання рішення суду буде здійснена після виділення коштів із державного бюджету на ці цілі, оскільки статтею 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що виплата пенсії забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, як на підставу щодо невиконання судового рішення у справі №460/1992/23, третя особа вказує на відсутність фінансування необхідного на виплату коштів за судовими рішеннями. З огляду наведене, фактичне та у повному обсязі виконання Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судового рішення у справі №460/1992/23 можливе за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, доказів щодо обмеження коштів для виплати суми заборгованості, матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що листом від 24.05.2024 на вимогу про надання інформації, позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду у добровільному порядку, надавши протокол перерахунку пенсії та розрахунок. Також пенсійним органом зазначено, що погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань.

Суд зауважує, що наявні у матеріалах справи докази не дають підстав однозначно вважати, що наявні документи підтверджують повне виконання боржником рішення суду у справі №460/1992/23, та вчинення державним виконавцем всіх необхідних заходів щодо його виконання.

В супереч цьому, долучені документи у справі підтверджують лише те, що державний виконавець прийняв одну вимогу у межах виконавчого провадження № 72212504, з примусовому виконання виконавчого листа, виданого 16.05.2023.

Перевіряючи виконання рішення суду у справі суд звертає увагу, що частиною 1 статті 13 Закону також визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В тому числі, державний виконавець здійснює заходи з примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII, в тому числі перевіряє виконання рішення боржником, і у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У рішенні від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Савіцький проти України»).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, є у межах контролю органів влади (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України»).

Ураховуючи вищенаведене, суд підсумовує, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не виконав рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі № 460/1992/23 у спосіб, визначений виконавчим документом, а тому суд погоджується з доводами позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду № 460/1992/23 від 16.05.2023.

Як наслідок підлягає задоволенню також похідна позовна вимога, шляхом зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 460/1992/23 від 16.05.2023.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 72212504, з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду № 460/1992/23, виданого 16.05.2023.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії щодо примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду № 460/1992/23, виданого 16.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, 29,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Адреса: вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, Рівенен. обл., 33028, .

Суддя Д.П. Зозуля