Справа № 400/9264/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 р. № 400/9264/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмову відповідача, викладену у відповіді на адвокатський запит від 13.09.2024 № 693/23281 у звільненні позивача;

зобов`язання відповідача звільнити позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.07.2024 він через установу поштового зв`язку подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 на звільнення його з військової служби за пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) через необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Інших членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення, які могли б за нею доглядати нема: батько помер, а сестра є особою з інвалідністю ІІІ групи, тобто непрацездатною особою. Однак, листом від 13.09.2024 № 693/23281 відповідач відмовив у задоволенні вищенаведеного рапорту, рекомендувавши йому звернутись до районного суду з приводу встановлення юридичного факту здійснення постійного догляду за матір`ю. На переконання позивача, така відповідь відповідача є протиправною, оскільки законодавством встановлений позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду.

У відзиві на позовну заяву від 04.10.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що, по-перше, звернення позивача відразу до командира військової частини НОМЕР_1 не є належним, оскільки порушує вимоги статей 12 і 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення до свого безпосереднього начальника. По-друге, позивач при врегулюванні спору не застосував досудовий порядок врегулювання спору. І по-третє, позивач не підтвердив підставу для звільнення з військової служби, оскільки ним не було подано висновок МСЕК про необхідність постійного догляду за його матір`ю.

У відповіді на відзив від 07.10.2024 позивач підтримав свої позовні вимоги, закцентувавши увагу на тому, що до рапорта він додав відповідний висновок ЛКК, згідно з яким його матір потребує постійного догляду. На думку позивача висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворими, незалежно від віку, може встановлюватися лікарсько-консультативною комісією медичного закладу.

У запереченнях від 14.10.2024 відповідач повторно наголосив на тому, що факт необхідності постійного стороннього догляду за повнолітньою хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК).

03.10.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі, а також про витребування у відповідача доказу та про рекомендування позивачу подати деякі докази.

24.10.2024 відповідач подав до суду витребуваний в нього доказ.

Натомість позивач надав суду частину доказів, які суд рекомендував йому надати. Так, він не подав до суду копії всіх сторінок паспорта громадянина України його матері, як це рекомендував суд.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.02.1977 серія НОМЕР_2 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 11.04.2023 серія НОМЕР_3 батько позивача помер.

Матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.07.2024 від 12.07.2024 серія 12 ААГ № 517341.

У Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 10.06.2024 № 995 (далі Висновок ЛКК № 995) зазначено, що ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до Довідки Об`єднання багатоквартирного будинку «Корабел» від 16.07.2024 № 60 до складу сім`ї ОСОБА_2 входять вона і позивач.

В інформаційній довідці Департаменту з надання інформаційних послуг Миколаївської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 04.10.2024 № 19.04-06/37286/2024 за місцем реєстрації позивача також зареєстровані його матір та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.11.1968 серія НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.09.1989 серія НОМЕР_5 .

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.05.2024 серія 12 ААГ № 517065 сестра позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Згідно з витягу з книги алфавітного обліку осіб рядового, сержантського та старшинського складу про проходження військової служби військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2024 позивач з липня 2024 року по сьогоднішній день проходить військову службу у відповідача.

29.07.2024 позивач надіслав через установу поштового зв`язку рапорт від 24.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 615.

У листі від 13.09.2024 № 693/23281 відповідач повідомив, що жоден з доданих ним до рапорта документ не дає підстави стверджувати про наявність у позивача обов`язку здійснювати постійний догляд за матір`ю. Відповідач також зазначив, що для підтвердження факту постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду за особою.

Вважаючи таку відповідь відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024 і від 23.07.2024 № 469/2024 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб та з 12.08.2024 строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022), постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2023, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, та Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб та з 12.08.2024 на 90 діб.

Отже, воєнний стан в Україні діє, а загальна мобілізація проводиться з 24.02.2022 до 09.11.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану:

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за наявності одночасно таких обставин:

1) один з його батьків чи батьків дружини (чоловіка), є особами з інвалідністю І чи ІІ групи, і вони потребують постійного догляду;

2) відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас Закон № 2232-ХІІ у чинній редакції не встановлює, яким документом підтверджується факт потреби постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

У постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (матір`ю) може підтверджуватися відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК).

Тому суд відхилив як необґрунтоване твердження відповідача про те, що для підтвердження факту необхідності постійного догляду за хворою матір`ю позивач повинен був подати відповідний висновок МСЕК.

Крім цього, аналіз Висновку ЛКК № 995 свідчить, що він відповідає чинній встановленій формі № 080-4/о, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132. Також цей висновок містить всі необхідні відомості.

Поряд з цим, суд встановив, що матір позивача також має рідну повнолітню дочку ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.11.1968 серія НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.09.1989 серія НОМЕР_5 .

В інформаційній довідці Департаменту з надання інформаційних послуг Миколаївської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 04.10.2024 № 19.04-06/37286/2024 зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована за однією тією ж адресою, що і позивачем та матір.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.05.2024 серія 12 ААГ № 517065 сестра позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи. Проте, в цій довідці не зазначено, що вона потребує постійного догляду.

Позивач не надав ні відповідачу, ні суду жодних доказів наявності висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про те, що його сестра потребує постійного догляду.

Відтак з матеріалів справи слідує, що матір позивача має іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення, стосовно якого відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність постійного догляду за ним, саме: рідну доньку.

Тобто позивач не мав права на звільнення з військової служби за абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки він не надав відповідачу документи, які підтверджував би обставину про те, що інші члени сім`ї його матері першого чи другого ступеня споріднення (зокрема, його сестра) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції від 01.10.2024 за подання цього позову він сплатив судовий збір у розмірі 2422,00 грн, тобто він сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з цим суд роз`яснює позивачу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у відповіді на адвокатський запит від 13.09.2024 № 693/23281, у звільненні ОСОБА_1 та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 07 листопада 2024 року