Справа № 183/3325/24
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 183/3325/24 Суддя (судді) першої інстанції: Герасименко М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Ольшевської Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної Служби України про визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до Львівської митниці Державної митної Служби України, в якому просив скасувати постанову від 28 листопада 2023 року в справі про порушення митних правил № 1357/20900/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 470 Митного кодексу України та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Львівська митниця, посилаючись на порушення Бородянським районним судом Київської області норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2023 року в.о. заступника начальника - начальником управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Кравченком Т.В. було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 1357/20900/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 470 МК України.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді водія у ТОВ «АДР Логістікс». 14 квітня 2023 року на митну територію України через пункт пропуску «Чоп-Захонь» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці в`їхав транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який за попередньою митною декларацією типу ІМ ЕЕ 23UA73U7 від 13 квітня 2023 року в митному режимі імпорт переміщував товар «рідкий хлор у спеціальних балонах». Вказаний товар ввезено на митну територію України ОСОБА_2 , який зобов`язався доставити товар і документи на нього до зони митного контролю відділу митного оформлення № 1 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Муроване, вул. Тополина, 1 у строк, визначений ст. 95 МК України. Як підставу для переміщення вказаного транспортного засобу, перевізником ОСОБА_2 до митного контролю подано товаросупровідні документи, відповідно до яких одержувачем товару є компанія ТОВ «Зовнішагротранс-1».

За фактом переміщення вказаного транспортного засобу Львівською митницею наказом по митниці від 08 травня 2023 року № 76 «Про проведення перевірки з окремих питань» призначено та проведено перевірку, за результатами якої було встановлено, що вказаний транспортний засіб із вказаним вантажем не прибував до зони митного контролю відділу митного оформлення № 1 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці з метою пред`явлення товару, транспортних засобів митному органу, а відповідно їх митному оформленню, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 95 МК України та перевищено строки доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до митниці призначення.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на 29 вересня 2023 року перевищив більше ніж на 20 діб строк доставки товару, що перебуває під митним контролем та товаросупровідних документів на нього до митного органу призначення, а так само видав їх без дозволу митного органу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 470 МК України.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств (ч. 2 ст. 459 МК України).

Згідно з вимогами статті 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи). Під час проведення процесуальних дій, зазначених у пунктах 2, 4-6, 8 частини другої цієї статті, складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Статтею ст. 489 МК України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ч. 4 ст. 470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу або встановленого митним органом країни відправлення відповідно до положень Конвенції про процедуру спільного транзиту строку транзитних перевезень (доставки) товарів, крім транспортних засобів особистого користування, більше ніж на двадцять діб, а так само втрата цих товарів чи видача їх без дозволу митного органу.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 191 МК України, перевізники зобов`язані в строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу або встановлений митним органом країни відправлення відповідно до положень Конвенції про процедуру спільного транзиту, доставляти товари до митного органу призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень до митного органу призначення в Україні залежно від виду транспорту, а саме для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Пунктом 37 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що перевізник - особа, яка переміщує товари або бере на себе зобов`язання та відповідальність за переміщення товарів через митний кордон України та/або митною територією України, зокрема , для змішаного (комбінованого) перевезення - особа, яка використовує (експлуатує) транспортний засіб, що безпосередньо приводить у рух або перевозить розміщені на ньому інші транспортні засоби як активний транспортний засіб.

При оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кремом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 13 лютого 2018 року в справі 308/6260/17.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 працює на посаді водія у ТОВ «АДР Логістікс».

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Отже, перевізником вважається фізична чи юридична особа, яка в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозить вантаж як на комерційній основі, так і для власних потреб.

Відповідно до роздруківки попередньої митної декларації за № UA209000/2023/735573 від 13 квітня 2023 року, декларантом товару, який переміщував транспортний засіб з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , є ТОВ "Смарт Авто Транс», одержувачем - ТОВ «Зовнішагротранс-1», фірма перевізник - ТОВ «АДР Логістікс», перевізник - ОСОБА_3 .

Однак, жодних доказів на підтвердження того, що саме з ОСОБА_1 , який є водієм ТОВ «АДР Логістікс», було укладено договір на перевезення товару та він у процесі здійснення підприємницької діяльності перевозив вантаж на комерційній основі чи для власних потреб, суду не надано, натомість попередня митна декларація за № UA209000/2023/735573 від 13 квітня 2023 року містить відомості про фірму перевізника - ТОВ «АДР Логістікс».

Також, ні до суду першої інстанції, ні разом із апеляційною скаргою не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , яким здійснювалося перевезення зазначеного в декларації товару.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком Бородянського районного суду Київської області про те, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 470 МК України.

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови Кравченком Т.В. було враховано виключно доповідну записку заступника начальника відділу контролю за переміщенням товарів та акт про результати перевірки з окремих питань від 10 липня 2023 року, що містять посилання на надані ТОВ «Фотрейд» копії матеріалів із журналу пропуску заїзду/виїзду транспортних засобів комерційного призначення на територію зони митного контролю відділу митного оформлення № 1 митного поста «Львів-північний Львівської митниці, а також листи від 19 травня 2023 року за № 1905/01, від 21 червня 2023 року за № 2106/01.

Проте, зазначені документи посадовою особою митниці безпосередньо не досліджувалися, а також не були долучені до матеріалів справи, що не дає можливості суду достовірно дослідити обставини, зазначені в тому числі в журналі пропуску заїзду/виїзду транспортних засобів комерційного призначення на територію зони митного контролю відділу митного оформлення № 1 митного поста «Львів-північний Львівської митниці та встановити факт неприбуття транспортного засобу з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з метою пред`явлення товарів, транспортних засобів митному органу, а відповідно їх митному оформленню.

При цьому, з роздруківки попередньої митної декларації за № UA209000/2023/735573 від 13 квітня 2023 року вбачається, що транспортний засіб, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , з товаром прибув до ЗМК ВМО № 1 митного поста «Львів-північний» СТЗ ТзОВ «Фотрейд» за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Муроване, вул. Тополина, 1 14 квітня 2023 року, де в той же день завершив митне оформлення і випуск у вільний обіг на митній території України товару за митною декларацією з № 209230000/3/39472 від 14 квітня 2023 року.

Отже, доповідна записка заступника начальника відділу контролю за переміщенням товарів не може спростувати зазначену вище інформацію.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 470 МК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 16 вересня 2024 року та не є підставою для його скасування.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.