Справа № 380/11718/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Львівсправа № 380/11718/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 березня 2024 року № 03 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2023 року № 1058;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2023 року № 1058, починаючи з 15 березня 2024 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15 березня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 березня 2024 року № 03, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також оскаржуване/спірне рішення), позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці відсутня печатка підприємства (установи), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), а також не взято до уваги довідки від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01, від 12 березня 2020 року № 02 та Витяг з персонального обліку колгоспника, оскільки ПІБ (по батькові) не відповідає паспортним даним, необхідно надати первинні документи по періодах роботи.

Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, позаяк відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство-роботодавець. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості та достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу за спірні періоди, отже є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. Крім того, на підтвердження трудового (страхового) стажу пенсійному органу були надані довідки від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01 та від 12 березня 2020 року № 02 та Витяг з персонального обліку колгоспника. Отже, твердження пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування періоду роботи, що підтверджується трудовою книжкою, є безпідставними, а та обставина, що на титульній сторінці відсутня печатка підприємства є виключно формальним недоліком, що ніяк не впливає на можливість встановлення трудового стажу позивачки.

Також позивачка вважає, що пенсійним органом, який має призначати та виплачувати пенсію, є територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем реєстрації/фактичного проживання особи, у спірному випадку це Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

З огляду на вказане просить позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що перша сторінка трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 не містить печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Оскільки трудова книжка позивачки оформлена з порушенням законодавчих вимог, то періоди роботи, щодо яких наявні записи у документі, потребують уточнення. Надані позивачкою довідки від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01 та від 12 березня 2020 року № 02 та Витяг з персонального обліку колгоспника не взяті до уваги, оскільки ПІБ (по батькові) не відповідає паспортним даним. Отже, за доданими позивачкою до заяви про призначення пенсії документами про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, довідки про стаж, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж позивачки становить 10 років 08 місяців 15 днів, що є недостанім для призначення за віком. Тому оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним.

Щодо вимог позивачки про призначення пенсії за віком відповідач-1 зазначає, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, відтак такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці відсутня печатка підприємства (установи), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції № 58. Також до уваги не взято довідки від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01, від 12 березня 2020 року № 02 та Витяг з персонального обліку колгоспника, оскільки ПІБ (по батькові) не відповідає паспортним даним, необхідно надати первинні документи по періодах роботи. Отже, відсутні підстави для призначення позивачці пенсії за віком з 15 березня 2024 року відповідно до статті 26 Закону № 1058, оскільки у неї відсутній страховий стаж після досягнення віку 63 роки з 01 січня 2023 року з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років. Тому оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 07 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 березня 2024 року № 03, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу (від 20 до 30 років). За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці відсутня печатка підприємства (установи), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції № 58. Також до уваги не взято довідки від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01, від 12 березня 2020 року № 02 та Витяг з персонального обліку колгоспника, оскільки ПІБ (по батькові) не відповідає паспортним даним, необхідно надати первинні документи по періодах роботи. Згідно з поданими документами право на пенсійну виплату відсутнє.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, вважаючи його протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 березня 2024 року № 03 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що до заяви про призначення пенсії за віком від 15 березня 2024 року позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Утім відповідач згідно з оскаржуваним рішенням відмовився зараховувати до страхового стажу зроблені у трудовій книжці записи про періоди роботи позивачки, оскільки на першій (титульній) сторінці відсутня печатка підприємства (установи), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції № 58.

Насамперед суд відзначає, що датою заповнення першої (титульної) сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 є 22 вересня 1980 року.

На дату заповнення першої (титульної) сторінки цієї трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162), а не Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58, на яку посилається відповідач-2 в оскаржуваному рішенні.

З огляду на дату заповнення першої (титульної) сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 посилання відповідача-2 в оскаржуваному рішенні на порушення вимог Інструкції № 58 в частині неналежного заповнення першої (титульної) сторінки цієї трудової книжки є помилковим, оскільки повинні застосовуватися відповідні положення Інструкції № 162, в редакції, яка діяла на дату її заповнення.

Водночас пунктом 2.11 Інструкції № 162 в редакції, яка діяла на дату заповнення першої (титульної) сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , було передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Дійсно, наявна у матеріалах справи копія першої (титульної) сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 містить лише підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, однак не містить печатки підприємства (установи), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

У аспекті цього суд відзначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а, від 30 вересня 2021 року у справі № 300/860/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу під час призначення пенсії.

Отже, такий недолік трудової книжки позивачки як відсутність на першій (титульній) сторінці печатки підприємства (установи), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, є формальним, відповідальності за цей недолік позивачка не несе та не може нести і він ніяк не впливає на можливість встановлення трудового стажу позивачки.

З огляду на викладене суд уважає, що у відповідача-2 були відсутні підстави для неврахування записів про періоди роботи позивачки, зроблених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , під час розгляду заяви позивачки від 15 березня 2024 року про призначення пенсії.

У зв`язку з тим, що таке неврахування записів основного документа про стаж роботи позивачки призвело до неправильного обрахунку її страхового стажу, а відтак до прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії, оскаржуване рішення відповідача-2 належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Стосовно неврахування відповідачем довідок від 24 грудня 2019 року № 43, від 15 липня 2020 року № 517, від 12 березня 2020 року № 01, від 12 березня 2020 року № 02 та Витягу з персонального обліку колгоспника суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Тому відповідачу-2 передусім належить перевірити записи про періоди трудової діяльності позивачки, зроблені у її трудовій книжці, а вже потім надавати оцінку іншим підтверджувальним документам, в тому й числі довідкам про заробітну плату за відповідні періоди.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2023 року № 1058, починаючи з 15 березня 2024 року, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом на вирішення питання щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу, призначення пенсії тощо є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше.

Водночас суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на зарахування періодів роботи до страхового стажу, а відтак й на призначення пенсії.

У спірному випадку відповідач-2 не надавав оцінку записам у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року та не вирішував питання про можливість зарахування вказаних у ній періодів роботи до страхового стажу позивачки.

З огляду на це суд, до вчинення відповідних дій пенсійним органом, позбавлений можливості вирішувати питання про зарахування вказаних у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 22 вересня 1980 року періодів роботи до страхового стажу та робити висновок про їх достатність чи недостатність для призначення пенсії за віком.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки у спірному випадку буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області як пенсійного органу, який порушив права позивачки оскаржуваним рішенням, яке суд визнав протиправним та скасував, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 520/7071/21, в якій Суд зазначив, що: «(…) 44. Поряд з цим, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) та поновлення виплати пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на поновлення виплати пенсії.

45. Заява представника та додані до неї документи не були перевірені пенсійним органом за процедурою, визначеною Порядком № 22-1, у зв`язку з чим, суд не може перебирати на себе вирішення питань, які входять до компетенції суб`єктів владних повноважень та досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність у позивача права на поновлення виплати/призначення знов спірної пенсії.

46. Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

47. Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії (враховуючи надану у цій постанові Верховного Суду правову оцінку), що за даних конкретних умов забезпечує ефективний і належний спосіб судового захисту в тій мірі, яка є необхідною (…)».

Водночас підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивачки, відсутні, оскільки рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії цей пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки згаданим обставинам не надавав. Рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а тому саме цей пенсійний орган належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушених прав позивачки.

Позиція суду з цього питання узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 березня 2024 року № 03 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна