Справа № 120/16167/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16167/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоїд О.С.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

07 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.06.2023 року №9382/02-32-09-04/, №9384/02-32-09-04/ та №9385/02-32-09-04/.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.06.2023 року № 9385/02-32-09-04/.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів встановила наступне.

Позивач з 13.03.2017 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Позивачем отримано ліцензію на роздрібну торгівлю пальним №1900321 з терміном дії з 04.10.2019 року по 04.10.2024 року.

Відповідачем наказом №1390к від 15.05.2023 року призначено фактичну перевірку суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (СДРПОУ НОМЕР_1 ), за адресою: Вінницька обл., Барський район, смт. Копайгород, шлях Житомир-Вінниця-Могилів-Подільський, терміном 10 діб з 16.05.2023 року; період що перевіряється: з 20 05.2020 року на дату закінчення перевірки.

На підставі наказу складені направлення на перевірку 16.05.2022 року №2302 та №2303.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №9079/02-32-09-01/ від 26.05.2023 року, яким зафіксовано порушення позивачем п.п.230.1.2, п.п.230.1.3 п.203.1 ст. 230 ПК України та пп.230.1.3 п.230.1 ст. 230 ПК України, а саме:

- не обладнано рівнемірами лічильниками рівня 4 (чотири) введених в експлуатацію резервуари;

- здійснення реалізації пального через витратоміри-лічильники в кількості 2 (дві) одиниці без позитивного результату повірки;

- не подано до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилини доби, що настає за звітною, довідку про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за період з 20.05.2020 по 24.02.2022 року в кількості 3 (трьох) електронних документів на 3 звітних доби.

На підставі вказаного акту відповідачем 22.06.2023 року стосовно позивача винесені податкові повідомлення-рішення № 69384/02-32-09-04/ на суму 80 000 грн., № 9385/02-32-09-04/ на суму 40 000 грн., № 9382/02-32-09-04/ на суму 3 000 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням про результатами розгляду скарги позивача від 08.09.2023 року ДПС України залишила скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 22.06.2023 року протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про те, що призначення та проведення фактичної перевірки здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, як і незаконність самого наказу про проведення фактичної перевірки, є безпідставними та такими, що не знайшли свого належного підтвердження в процесі розгляду даної справи.

Водночас, зважаючи на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.06.2023 року № 9385/02-32-09-04/.

Судова колегія, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в їх оскаржуваній частині відповідно до приписів ст. 308 КАС України, а також доводам апеляційної інстанції, відзначає наступне.

Акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального (підпункт 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з підпунктом 12 підрозділу 5 Розділу XX ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що розпорядники акцизних складів зобов`язані були обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Законодавцем також було визначено і граничний строк для такого обладнання та реєстрації, які визначені пункту 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України.

Отже згаданими вище пунктами підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату з якої до таких платників застосовуються норми пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України

При цьому, слід зазначити, що відповідальності за недотримання вказаного строку тобто за несвоєчасне обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та їх реєстрацію в відповідному Єдиному державному реєстрі нормами ПК України не передбачено.

Відповідно до приписів пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Тобто складом правопорушення, визначеного пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 580/9246/21 сформував правову позицію, що застосування пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України можливе виключно у випадку необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, як передбачено диспозицією вказаної норми. Порушення строків обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (передбачених підпунктом 12 підрозділу 5м Розділу XX ПК України), якщо на час проведення перевірки встановлено їх наявність на акцизних складах та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, не може бути підставою для застосування до платника податків пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України.

Наведена позиція знайшла своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року, у справі №400/5717/22.

Аналізуючи вищенаведені положення ПК України, зокрема пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, а також враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 19.01.2023 у справі № 580/9246/21, суд вважає, що застосування штрафних санкцій згідно пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, є доцільним у разі необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі.

Тобто, застосування таких штрафних санкцій передбачено за фактичне необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників на тих резервуарах, які введені в експлуатацію та дійсно використовуються суб`єктом господарювання у його діяльності.

В межах даної справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 9385/02-32-09-04/ прийнято у зв`язку із здійсненням позивачем реалізації пального через витратоміри-лічильники в кількості 2 одиниці без позитивного результату повірки.

Як достеменно встановлено судом першої інстанції, а відповідачем не заперечується, що під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом було встановлено наявність на акцизному складі позивача витратомірів-лічильників в кількості дві одиниці, а саме: паливороздавальної колонки типу Апогей з серійним номером: 140057 та колонки типу УЗСГМ-01 з серійним номером 9289, що також зафіксовано в акті перевірки від 26.05.2023 року.

Як вбачається зі змісту Акту фактичної перевірки, на акцизному складі №1007712 позивач використовує в господарській діяльності чотири резервуари, загальною місткістю 64,5 м.куб., а саме:

- резервуар № 1 (типу РГС 20), номінальною місткістю 19,5 м.куб (для зберігання дизельного палива);

- резервуар № 2 (типу РГС-15), номінальні місткістю 17,5 (для зберігання бензину А-95);

- резервуар № 3 (типу РГС-15), номінальні місткістю 17,5 (для зберігання бензину А-95);

- резервуар 4 (типу РГС-10), номінальною місткістю 10,0 м.куб (для зберігання скрапленого газу.)

Перевіркою обладнання акцизного складу № 1007712 рівнемірами-лічильникам рівня пального у резервуарі та їх реєстрації у Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у веденому в експлуатацію резервуарі, згідно поданої довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади анального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри № від 25.05.2020, поданих коригувань до довідки про розпорядника акцизного складу пального встановлено, що зазначені резервуари облаштовані рівнемірами-лічильниками рівня пального типу ПМП-201 з серійними номерами 24513,215510 -25.05.2020p., 25907 - 10.12.2020 р.; 24079 - 30.12.020 р.

Відтак, податковим органом підтверджено, що витратоміри лічильники та рівнеміри лічильники наявні у ФОП та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, що підтверджується довідкою про розпорядника активного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри № віл 25.05.2020 та поданих коригувань до довідки про розпорядника акцизного складу.

Враховуючи, що в ході перевірки контролюючим органом було встановлено наявність на акцизному складі позивача витратомірів-лічильників рівня пального, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, а притягнення до відповідальності на підставі п. 1281.1 ст. 128-1 ПК України за відсутність позитивного результату повірки обладнання не узгоджується з диспозицією вказаної норми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 року №9385/02-32-09-04/ НОМЕР_1 прийнято з порушенням законодавства та підлягає скасуванню.

Судова колегія не надає оцінки висновкам суду першої інстанції в частині відмовлених вимог, оскільки останні не є предметом апеляційного оскарження.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.