Справа № 140/7816/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/7816/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії по втраті годувальника, з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї загиблого, померлого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII;

зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника, з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї загиблого, померлого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII, починаючи з 29.01.2024 (в межах 6-ти місячного строку звернення до суду) по дату набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером ОВС України, інвалідом з дитинства 1 групи, членом сім`ї загиблого, померлого військовослужбовця, статус який установлено їй згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ), отримує пенсію по втраті годувальника згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII) та, на її думку, має право на отримання надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 39 Закону №2262-XII та Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 №458/95-ВР (далі - Закон №458/95-ВР).

Позивач зазначає, що 11.06.2024 звернулася до відповідача із письмовою заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплату її пенсії, з урахуванням підвищення в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до статті 39 Закону №2262-XII та частини четвертої статті 15 Закону №458/95-ВР.

Листом від 09.07.2024 №8407-7318/Ш-02/8-0300/24 відповідач повідомив, що до розміру її пенсії встановлено підвищення як члену сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни в сумі 590,25 грн (2361 грн х 25%). Враховуючи викладене, підстави для перегляду згаданого підвищення відсутні.

Позивач вважає рішення відповідача, викладене у листі від 09.07.2024 №8407-7318/Ш-02/8-0300/24, необґрунтованим та незаконним, таким, що порушує її право на соціальний захист, гарантований Конституцією та Законами України, а саме: її право на призначення та отримання пенсії по втраті годувальника та, зокрема, підвищення до пенсії, безпосередньо пов`язаного із первинним призначенням пенсії по втраті годувальника та набуттям статусу члена сім`ї загиблого, померлого військовослужбовця.

При цьому, первинно пенсія по втраті годувальника відповідно до статті 39 Закону №2262-XII була призначена з 01.12.2005, з урахуванням підвищення 150% мінімальної пенсії за віком. Отже, на час виникнення права на призначення пенсії по втраті годувальника підвищення до пенсії у відповідності до положень статті 39 Закону №2262-ХІІ обчислювалося у відсотковому обчисленні від мінімальної пенсії за віком.

Відтак, на думку ОСОБА_1 , право на призначення та отримання пенсії по втраті годувальника та, зокрема, підвищення до пенсії у відповідності до положень статті 39 Закону №2262-ХІІ та Закону №3551-ХІІ, безпосередньо пов`язано із встановленням статусу члена сім`ї загиблого, померлого військовослужбовця, що відбулося у 2004 році та первинним призначенням пенсії з 01.12.2005.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 (а.с.25) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що статтею 15 Закону №3551-ХІІ визначено, що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на рівні 2361 грн. До розміру пенсії позивача встановлено підвищення, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни в сумі 590,25 грн (2361 грн х 25%).

Щодо встановлення підвищення, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону №3551-ХІІ чинній на момент призначення пенсії позивачу), зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 №2939-IV, частину четверту статті 15 викладено у новій редакції, а саме: «членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Вказані зміни набрали чинності з 01.07.2006.

Представник відповідача звертає увагу суду, що вище зазначені зміни норм статті 15 Закону №3551-XII, передбачені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 №2939-IV, у встановленому порядку неконституційними не визнавалися.

Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача, підстави для перегляду позивачу розміру підвищення як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, відсутні, а тому просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю (а.с.27-29).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни (а.с.8).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ з 01.12.2005, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ у Волинській області від 04.05.2020 №127 (а.с.7 зворот).

11.06.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням підвищення на 150% мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця відповідно до статті 39 Закону №2262-XII та частини четвертої статті 15 Закону №458/95-ВР (а.с.12).

У листі від 09.07.2024 відповідач повідомив позивача, що статтею 15 Закону №3551-XII визначено, що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність…. До розміру пенсії встановлено підвищення як члену сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни в сумі 590,25 грн (2361 х 25%). Враховуючи викладене, підстави для перегляду згаданого підвищення відсутні (а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон №2262-ХІІ.

Так, згідно зі статтею 39 Закону №2262-ХІІ (в редакції станом на момент призначення пенсії позивачу) членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії в разі втрати годувальника підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Аналогічні положення містились у частині четвертій статті 15 Закону №3551-ХІІ в редакції до 01.07.2006 та передбачали, зокрема, що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 №3591-ІV, який набув чинності з 29.04.2006, статтю 39 Закону №2262-ХІІ викладено в такій редакції:

«Пенсії у разі втрати годувальника ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 05.10.2005 №2939-IV, який набув чинності з 01.07.2006, частину четверту статті 15 Закону №3551-ХІІ викладено в такій редакції:

«Членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.»

Отже, з 01.07.2006 на законодавчому рівні змінено величину підвищення пенсії в разі втрати годувальника зі 150 процентів мінімальної пенсії за віком на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Названій правовій нормі Основного Закону України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99.

У абзаці другому пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, у пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, ухваленого у справі №03/29-97 «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата)» зазначено таке.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Системний аналіз наведених положень законодавства, в контексті висновків, вказаних у вищеназваних Рішеннях Конституційного Суду України, дають підстави для висновку, що, оскільки право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону №2262-XII виникло у позивача у грудні 2005 року, то до спірних правовідносин застосуванню підлягає стаття 39 цього закону і стаття 15 Закону №3551-XII в редакції, чинній саме на вказану дату, якими було передбачено підвищення пенсії у процентах до мінімальної пенсії за віком.

Наведена позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №196/881/16-а (2-а/196/41/2016).

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що підвищення до її пенсії, передбачене статтею 15 Закону №3551-XII, повинне становити 150 процентів мінімальної пенсії за віком, як це було передбачено станом на момент призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком, зобов`язання здійснити з 29.01.2024 перерахунок та виплату позивачу пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2024 перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області Київський м-н, 6, м.Луцьк, Волинська обл., 43027, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій