Справа № 520/7313/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

15 жовтня 2024 р. справа №520/7313/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Л.Мар`єнко,

при секретарі судового засідання - Д.Бикової,

за участю:

позивача - М.Аристова,

представника позивача - І.Пасмурової,

представника відповідача - К.Черепова,

розглянувши в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частин НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за період з 01.08.2022 до 31.12.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно фактичній участі у бойових діях на території Харківської області та Дніпропетровської областей з 01.08.2022 до 31.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 . В період з 01.08.2022 року по 31.12.2022 року брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів на території Харківської та Дніпропетровської областей. При цьому, позивачем вказано, що стосовно нього відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, в розрахунку до 100000 гривень щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.08.2022 року по 31.12.2022 року. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання за правилами статті 262 КАС України, витребувано у відповідача докази у справі: бойові розпорядження/накази, або інформацію щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 в бойових діях у складі в/ч НОМЕР_2 на території Дніпропетровської та Харківської області в травні 2022 року; накази Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2022 №237, від 01.10.2022 №262, від 01.11.2022 №282, від 02.01.2023 №1; окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 щодо виплати додаткової винагороди; накази, розпорядження (тощо) відносно виплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 по 31.12.2022.

Ухвалою суду від 13.09.2023 витребувано у відповідача бойові розпорядження №46т від 15.08.2022, №66т від 20.09.2022, №95т від 12.10.2022, №146т від 13.12.2022 та інші документи, що були підставою безпосередньої участі ОСОБА_1 в бойових діях у складі військової частини НОМЕР_2 на території Дніпропетровської та Харківської області в період 01.08.2022 по 31.12.2022.

Ухвалою суду від 28.09.2023 задоволено заяву представника відповідача про продовження строку для надання доказів у справі, встановлено додатковий строк для подання доказів.

Представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, в якому не погодився з доводами позовної заяви, посилаючись на те, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України було видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022 року. Відповідно до вказаного доручення під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Водночас, представником відповідача зазначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2022 №250 (по стройовій частині) позивач перебував у відрядженні на позиції 708 окремого радіолокаційного взводу АДРЕСА_1 з 15.08.2022, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022 №293 (по стройовій частині) - з 21.09.2022 с.Голубівка Харківської області для виконання завдань за призначенням у польових умовах. Таким чином, позивач убув у відрядження для виконання завдань за призначенням у польових умовах, а не для безпосередньої участі у бойових діях (в тому числі виконанні бойових завдань у районах ведення бойових дій, з виявленням повітряних цілей). Командиром військової частини НОМЕР_1 бойові розпорядження №46т від 15.08.2022 та №66т від 20.09.2022 не видавались. Також, представник відповідача вказав, що позивач будь-яких документів та доказів на право виплати в підвищеному розмірі 100000,00 грн додаткової винагороди до Військової частини НОМЕР_3 не надавав, відтак, відсутні правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди в підвищеному розмірі.

У відповідь на відзив представник позивача не погодився з доводами, викладеними відповідачем, у зв`язку з чим просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.02.2024 вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 04.06.2024 задоволено клопотання представника позивача та витребувано додаткові докази у справі у Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_2 , Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 02.07.2024 повторно витребувано додаткові докази у справі у Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , з 12.04.2022 року проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , яка входить до складу 164 радіотехнічної Слобідської бригади Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 12.04.2022 року №413 призначений на посаду начальника радіолокаційної станції 708 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_2 - підпорядкований структурний підрозділ військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2022 року №90, з 15.04.2022 року позивач зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та вибув до місця служби для прийому справ та посади.

Позивач стверджує, що в період проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_2 з 01.08.2022 до 31.12.2022 року ним виконувались бойові завдання з ведення повітряної розвідки, виявлення повітряних цілей та інші бойові завдання, визначені бойовими наказами (розпорядженнями) командування в районі ведення бойових дій, однак, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" підвищено додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень не нараховувалась та не виплачувалась.

Позивачем до матеріалів справи надано виписку з банківського рахунку АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якої ОСОБА_1 нараховано та виплачено за період з 19.09.2022 по 20.01.2022 додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн за період з 01.08.2022 до 31.12.2022 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі по тексту Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. та до 100000,00 грн.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до абз.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 (в первісній редакції на момент прийняття) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з абз 4 п.1 Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 до вищезазначеної Постанови №168 були внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів "та поліцейським" доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 до постанови Кабінету Міністрів України №168 були внесені зміни, відповідно до яких в абз.1 п.1 слова "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка" замінено словами "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)".

Таким чином, враховуючи вказане вище нормативне врегулювання, на період дії воєнного стану військовослужбовці мають право на виплату додаткової винагороди та додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

Так, розмір додаткової винагороди становить 30000,00 грн, а у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - 100000,00 грн пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України було надіслано (адресовано) військовому командуванню Збройних Сил України телеграму №248/1298 від 25.03.2022.

Пунктом 1 вказаної телеграми визначено, що під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

В подальшому, 07.07.2022 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168", згідно якої були внесені відповідні зміни до Постанови №168, зокрема п.2-1 якої встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Також, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022.

Відповідно до п.13 Окремого доручення Міністра №912/з/29 вважаються такими, що не застосовуються з 01.06.2022 телеграми Міністра оборони України від 02.03.2022 №248/1196 (крім пункту 5), від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529.

Пунктом 1 Окремого доручення Міністра №912/з/29 встановлено, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдання з ведення руху оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Пунктом 2 Окремого доручення Міністра №912/з/29 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно з п.3 Окремого доручення Міністра №912/з/29 райони ведення бойових дій слід визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України слід визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, військовослужбовець Збройних Сил набуває право на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

При цьому, обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Судом в ході судового розслідування встановлено, що з 12.04.2022 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка входить до складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу у спірний період з 19.09.2022 по 20.01.2022 нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 30000 гривень в наступному розмірі: 19.09.2022 - 29550 грн за серпень 2022 року, 29.10.2022 - 29550 грн за вересень 2022 року, 15.11.2022 - 29550 грн за жовтень 2022 року, 13.12.2022 - 29550 грн за листопад 2022 року, 20.01.2023 - 29550 грн за грудень 2022 року.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що у відповідності до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №46т від 15.08.2022 ним, у складі військової частини НОМЕР_2 , виконувались бойові завдання щодо виявлення повітряних цілей ворога поблизу населеного пункту Підгородня Дніпропетровської області. На час виконання бойових завдань обіймав посаду начальника радіолокаційної станції. Бойові завдання виконувались безпосередньо на радіолокаційній станції 19жб №8275. Суть бойового завдання полягало у виявленні повітряних цілей ворога, таких як ракети, керовані авіабомби, безпілотні літальні апарати/комплекси та своєчасна обробка та передача отриманої інформації безпосередньо до військової частини НОМЕР_1 , що, в свою чергу, передавалась на військові частини в районі відповідальності та надавало можливість Силам Протиповітряної оборони та Повітряним Силам вживати заходи щодо ураження відповідних повітряних цілей та надавало механізованим/штурмовим/мотопіхотним підрозділам ЗС України можливість уникати ураження даним видом озброєння, своєчасно вживати заходів щодо збереження життя та здоров`я особового складу та використовувати дану інформацію для планування та безпосередньої реалізації штурмових/наступальних та оборонних дій. У відповідності до наказу Головнокомандувача ЗС України від 01.09.2022 №237 та від 01.10.2022 №262 Дніпропетровська область в період з 01.08.2022 по 31.08.2022 та з 01.09.2022 по 30.09.2022 віднесена до районів бойових дій.

Також пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №66т від 20.09.2022, №95т від 12.10.2022, №146т від 13.12.2022 ним, у складі військової частини НОМЕР_2 , виконувались бойові завдання щодо виявлення повітряних цілей ворога поблизу населеного пункту Великий Бурлук Харківської області. На час виконання бойових завдань обіймав посаду начальника радіолокаційної станції. Бойові завдання виконувались безпосередньо на радіолокаційній станції 19ж6 №8275. Суть бойового завдання полягало у виявленні повітряних цілей ворога, таких як ракети, керовані авіабомби, безпілотні літальні апарати/комплекси та своєчасна обробка та передача отриманої інформації безпосередньо до військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу передавалась на військові частини в районі відповідальності та надавало можливість силам протиповітряної оборони та повітряним силам вживати заходи щодо ураження відповідних повітряних цілей та надавало механізованим/штурмовим/мотопіхотним підрозділам ЗС України можливість уникати ураження даним видом озброєння, своєчасно вживати заходів щодо збереження життя та здоров`я особового складу та використовувати дану інформацію для планування та безпосередньої реалізації штурмових/наступальних та оборонних дій. У відповідності до наказів Головнокомандувача ЗС України від 01.11.2022 № 282, від 02.01.2023 №1 Харківська область в період з 01.10.2022 по 31.12.2022 віднесено до району бойових дій.

Судом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2022 року №250 (по стройовій частині) встановлено, що позивач вибув у відрядження у складі військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 (з Військової частини НОМЕР_5 ) на позицію призначення 708 окремого радіолокаційного взводу АДРЕСА_1 з 15 серпня 2022 року до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням в польових умовах. Також встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 , начальник радіолокаційної станції 708 окремого радіолокаційного взводу, знятий з котлового забезпечення Військової частини НОМЕР_5 з 15 серпня 2022 року (підпункт 4.3. пункт 4).

Відповідно до підпункту 5.2. пункту 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022 року №293 (по стройовій частині) вважати такими, що вибули у відрядження 26 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 на позицію НОМЕР_6 окремого радіолокаційного взводу АДРЕСА_2 з 21 вересня 2022 року до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням в польових умовах. Вважати такими, що прибули до місця відрядження. Зарахувати на котлове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 з 21 вересня 2022 року лейтенанта ОСОБА_1 , начальника радіолокаційної станції 708 окремого радіолокаційного взводу.

Отже, зі змісту наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2022 року №250 (по стройовій частині) та від 21.09.2022 року №293 (по стройовій частині) встановлено, що позивач убув у відрядженні для виконання завдань за призначенням у польових умовах.

На виконання вимог ухвали суду від 04.06.2024, начальником штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 надано письмові пояснення, згідно яких старший лейтенант ОСОБА_1 (в період з 01.08.2022 року по 31.12.2022 року лейтенант), з рапортом про виплату йому та його підлеглому особовому складу додаткової винагороди установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) у збільшеному розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, не звертався та не доповідав. Крім того, старший лейтенант ОСОБА_1 , у період з 01.08.2022 року по 31.12.2022 року не брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, не знаходився у складі діючих угрупувань військ (сил), що виконують бойові (спеціальні) завдання.

Крім того, відповідно інформації, наданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 від 24.10.2023 №177/дск на виконання ухвали суду про витребування доказів, бойові розпорядження №46т від 15.08.2022 та №66т від 20.09.2022 у військовій частині НОМЕР_4 відсутні та не видавались.

Також судом досліджено витяги з бойових розпоряджень 164 радіотехнічної бригади №95т та №146т, вказані документи прийняті до уваги судом. Однак, внаслідок того, що вказані документи містять в собі інформацію з обмеженим доступом, яка має гриф "для службового користування", не може бути оприлюднена, перебуває у виключному розпорядженні посадових осіб відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2022 року №250 (по стройовій частині) та від 21.09.2022 року №293 (по стройовій частині) не доводять факту участі позивача у бойових діях або у забезпеченні здійснення відповідних заходів у спірний період, тобто, не є достатнім свідченням того, що позивач на підставі бойового наказу брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Факт безпосередньої участі у таких діях та заходах має бути підтверджений додатковими доказами (наприклад, витягом з журналу бойових дій, витягом з журналу ведення оперативної обстановки, копією бойового донесення, копією рапорту начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу), де проходив службу в певні періоди часу військовослужбовець, про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань - із зазначенням кількості днів такої участі, довідкою про участь у бойових діях чи визначених заходах із зазначенням кількості днів такої участі.

Саме по собі перебування військовослужбовця в районі бойових дій, не може бути підставою для визнання такого військовослужбовця таким, що брав безпосередню участь у ведені бойових дій, а відповідно і нарахуванню та виплаті йому додаткової винагороди установленою постановою №168 у збільшеному розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У позовній заяві та судовому засіданні позивачем вказано, що у складі Військової частини НОМЕР_2 ним виконувались бойові завдання з ведення повітряної розвідки, виявлення повітряних цілей та інші бойові завдання, визначені бойовими наказами (розпорядженнями) командування в районі ведення бойових дій.

Оцінюючи вказані доводи позивача, судом не встановлено жодних доказів на підтвердження відрядження позивача для безпосередньої участі у бойових діях (журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), а також рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, в тому числі з виявлення повітряних цілей).

Водночас, за твердженням відповідача, у спірний період ОСОБА_1 убув у відрядження для виконання завдань за призначенням у польових умовах, не виконував бойових завдань, пов`язаних з безпосередньою участю в бойових діях та/або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), що надає право на отримання збільшеної додаткової винагороди.

Отже, відповідачем вказано про відсутність у нього таких доказів, а позивачем їх не надано.

Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, частинами першою, другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.06.2024 у справі №400/249/23 та в силу частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню судами при вирішенні адміністративних справ.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №814/1460/16, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Даний висновок суду повністю корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19, де вказано, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд бере до уваги доводи представника позивача, що ним направлялися численні адвокатські запити з метою отримання необхідних доказів у справі, відповідні процесуальні рішення про витребування доказів також вчинялись судом в даній адміністративній справі, однак, надані відповідачем в ході розгляду справи докази спростували доводи позивача про наявність правових підстав для нарахування і виплати йому додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі до 100000 гривень.

Стосовно доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ч.3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Натомість, ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21, від 25.04.2023 року у справі №380/15245/22, від 17.08.2023 року у справі №380/14039/22, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Спірні правовідносини у цій справі стосується питання нездійснення позивачу нарахування та виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн за період з 01.08.2022 до 31.12.2022.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 28.03.2023 року, згідно штемпеля на поштовому конверті АТ "Укрпошта".

Суд зазначає, що заробітна плата (грошове забезпечення) є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено виплату заробітної плати, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас, відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на викладене, строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №380/14039/22.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що на правовідносини з нарахування й виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 01.08.2022 до 31.12.2022, такий строк становить три місяці, що з урахуванням дії карантину у період з 19.07.2022 по 30.06.2023, слід обчислювати з 01.07.2023.

Тобто тримісячний строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023 та з урахуванням приписів частини шостої статті 120 КАС України закінчився 02.10.2023 (останній день строку звернення до суду).

Оскільки з адміністративним позовом про нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за серпень-грудень 2022 року, позивач звернувся до суду 28.03.2023 року, суд вважає помилковими доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 238, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2024 року, з огляду на перебування судді в щорічній відпустці у період з 21.10.2024 по 27.10.2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО