Справа № 280/3185/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/3185/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року (суддя Богатинський Б.В, повне судове рішення складено 14 червня 2024 року) в справі № 280/3185/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), про визнання протиправним та скасування рішення від 18 січня 2024 року №51 з відмови у призначенні (поновлені) пенсії за віком; зобов`язання поновити нарахування та виплату їй пенсії з 12 січня 2024 року відповідно до ст. 46, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18 січня 2024 року №51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення про поновлення нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 12 січня 2024 року відповідно до ст. 46, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що в ЕПС наявна інформація про призначення пенсії позивачу у 2007 році в Запорізькій області та переїзд в 2010 року до АР Крим, що свідчить про не зняття позивача з обліку за попереднім місцем проживання, де отримувала пенсію з пенсійного фонду РФ.

Позивач при зверненні до ГУ ПФУ у Львівській області не надала атестат про припинення пенсійної виплати в органах пенсійного фонду РФ, з чого можна зробити висновок, що пенсія, яка виплачувалась позивачу в РФ, не припинена та виплачується, тому відсутні підстави для поновлення пенсії в органах Пенсійного фонду України.

Судом першої інстанції не враховано припинення дипломатичних відносин з РФ, а також відповідних угод про пенсійне забезпечення, неможливості направити запити до органів ПФ РФ.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11 грудня 2007 року управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується штампом на першому аркуші трудової книжки.

У 2010 році позивач переїхала на постійне проживання до Автономної Республіки Крим, куди УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя відправлено матеріали її пенсійної справи.

У 2021 році позивач повернулась до міста Запоріжжя та 09 листопада 2021 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає.

Наприкінці 2021 позивач звернулась до сервісного центру Пенсійного фонду України за поновленням виплати пенсії, де їй повідомили, що здійснять запит її пенсійної справи з АР Крим, після надходження якої буде вирішено питання поновлення виплати пенсії

12 січня 2024 року позивач звернулась за поновленням виплати пенсії шляхом подання заяви про призначення пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 18 січня 2024 року №51 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до звернення не долучено пенсійну справу. Для визначення права на призначення пенсійної виплати необхідно надати довідку - атестат про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання.

Суд першої інстанції вказав, що оскаржене рішення не містить посилань на наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, щодо припинення виплати пенсії позивачу, також не надано доказів існування таких підстав і до суду.

На думку суду першої інстанції, наведені у рішенні підстави, що для поновлення пенсії за новим місцем проживання необхідна пенсійна справа та документи, які містять інформацію про дату припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, а також доводи, викладені у відзиві, що підставою для відмови у поновленні виплати пенсії є те, що до переліку документів не долучено пенсійну справу та довідку про припинення виплати пенсії від ПФУ в АР Крим, не є перешкодою для виконання органом Пенсійного фонду покладених на нього обов`язків, адже особа не може нести негативних наслідків через відсутність або неможливість отримання її пенсійної справи з незалежних від неї причин, а умова щодо отримання пенсійної справи від органів Російської Федерації покладає на громадян України надмірний та необґрунтований тягар, що позбавляє права на пенсійні виплати.

При цьому враховуючи факт розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, звернення фізичних осіб або ж навіть органів ПФ України до органів Російської Федерації для витребування пенсійної справи та інших документів є фактично неможливим, що загалом позбавляє частину громадян України можливості отримувати пенсію, відтак порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.

Врахувавши приведені обставини та те, що відповідачем не надані належні докази того, що позивач на час звернення із заявою або на цей час отримує пенсію від органу пенсійного забезпечення Російської Федерації, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 грудня 2007 року управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується штампом на першому аркуші трудової книжки.

У 2010 році позивач переїхала на постійне проживання до Автономної Республіки Крим, внаслідок чого матеріали пенсійної справи направлені до відповідного органу.

У 2021 році позивач повернулась до міста Запоріжжя та 09 листопада 2021 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Наприкінці 2021 позивач звернулась до сервісного центру Пенсійного фонду України за поновленням виплати пенсії, де їй повідомили, що здійснять запит її пенсійної справи з АР Крим, після надходження якої буде вирішено питання поновлення виплати пенсії

12 січня 2024 року позивач звернулась за поновленням виплати пенсії шляхом подання заяви про призначення пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 18 січня 2024 року №51, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до звернення не долучено пенсійну справу. Для визначення права на призначення пенсійної виплати необхідно надати довідку - атестат про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання не прийняття відповідачем рішення за заявою позивача про поновлення виплати пенсії.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VIІ (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (статті 2 Закону № 1706-VII).

За положення частин першої та другої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

За приписами частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Згідно із пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За нормами частини другої статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Судом першої інстанції правильно зауважено, що оскаржене позивачем рішення не містить посилань на наявність підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, а відповідачем не надано доказів існування таких підстав.

Фактично підставою для відмови у поновлення виплати пенсії відповідно до змісту оскарженого позивачем рішення є відсутність пенсійної справи, при цьому відповідачем в рішення вказано, що для поновлення пенсії за новим місцем проживання необхідна пенсійна справа та документи, які містять інформацію про дату припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від пенсійного фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 234 від 02 липня 2014 року (далі - Порядок № 234).

Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально. Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії. Необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі - Порядок №22-1).

Згідно із пунктом 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Суд зауважує, що жодним законодавчім або нормативно-правовим актом на осіб, яким призначено пенсію, зокрема, на позивача не покладено обов`язок щодо надання до органу Пенсійного фонду документів про припинення виплати пенсії.

Приведеними вище нормами передбачено обов`язок відповідача поновити виплату пенсії після надходження на запит документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 встановлено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Відтак, посилання відповідача про недолучення позивачем до пенсійної справи довідки про припинення виплати пенсії від ПФУ в АР Крим є безпідставними та не можуть бути перешкодою для реалізації позивачем права на пенсійне забезпечення.

Також не може підставою для відмови у поновленні виплати позивачу пенсії відсутність пенсійної справи у паперовій формі, оскільки особа не може нести негативних наслідків через відсутність або неможливість отримання її пенсійної справи з незалежних від неї причин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 308/3864/17.

Суд зауважує, що доводи позивача про припинення дипломатичних відносин з Російською Федерацією, вихід України та Російської Федерації з угод щодо пенсійного забезпечення також не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною другою статті 20 Закону №389-VIII встановлено, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені ч. 2 ст. 64 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умова щодо отримання пенсійної справи від органів Російської Федерації покладає на громадян України надмірний та необґрунтований тягар, що позбавляє права на пенсійні виплати.

Враховуючи факт розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, звернення є неможливим звернення до органів Російської Федерації для витребування пенсійної справи та інших документів, що загалом позбавляє частину громадян України можливості отримувати пенсію, відтак порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.

Відсутність у відповідача можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у призначенні або виплаті пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

Посилання апелянта на те, що не надання позивачем атестату про припинення пенсійної виплати в органах пенсійного фонду РФ свідчить про те, що виплата пенсії позивачу в РФ не припинена та виплачується, є суто припущенням відповідача, не підтвердженим жодними доказами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в справі № 280/3185/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в справі № 280/3185/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 листопада 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов