Справа № 440/11327/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р. Справа № 440/11327/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.07.24 по справі № 440/11327/23

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань;

- зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність в ненаданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022;

- зобов`язати надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022;

- зобов`язати провести розрахунок та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування і невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням пільгової вислуги років та з урахуванням раніше здійснених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у нарахуванні та виплаті надбавки за вислугу років за період із 01.03.2021 по 22.12.2022 у розмірі меншому, ніж передбачено наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018;

- зобов`язати нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період із 01.03.2021 по 22.12.2022 у розмірі 50%, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в порушення вимог Конституції України відповідачем відмовлено у нарахуванні та виплаті гарантованих законодавством України виплат грошового забезпечення та компенсацій.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті надбавки за вислугу років за період із 01.03.2021 по 30.11.2022 у розмірі 50 відсотків.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період із 01.03.2021 по 30.11.2022 у розмірі 50 відсотків, з урахуванням раніше здійснених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі №440/11327/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позивних вимог щодо:

- визнання протиправним бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови в не нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги за 2021 та 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 ;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити матеріальну допомогу за 2021 та 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2020 рік ,2021 рік та 2022 рік;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік та 2022 рік;

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22 грудня 2022 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 22 грудня 2022 року;

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону У країни "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням пільгової вислуги років та з урахуванням раніше здійснених виплат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що відповідачем не виплачено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових потреб за 2021 та 2022 роки, індексацію грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік 2022 рік.

Крім того, позивач вважає, що відповідач протиправно не видав довідку про вартість речового майна, оскільки останній звертався до нього із заявою, проте листом від 20.07.2023 позивачу відмовлено у видачі вказаної довідки.

Також позивач вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що позивач 22.12.2022 повторно був звільнений із Збройних Сил України, оскільки ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а це є правоохоронний орган який виконує інші повноваження та функції.

А тому позивач має право на отримання оноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за коже повний календарний рік служби.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі №440/11327/23 та винести нове рішення, яким у позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належить до видачі станом на 22.12.2022, окрім того просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати йому вищезгадану довідку та здійснити нарахування і виплату компенсації за неотримане речове майно за період з 22.07.2020 по 22.12.2022.

ОСОБА_1 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22 липня 2020 року № 93-РС на посаду механіка - радіотелефоніста відділення управління штабу взводу управління командира артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з "22" липня 2020 року.

22 грудня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 363 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 № 290-РС.

Так, командування військової частини НОМЕР_1 зазначає, що у день виключення з військової служби (22.12.2022) позивач не звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням видати йому довідку про вартість речового майна, що належало йому до видачі та проведенням виплати компенсації згідно вищезазначеної довідки, що вже дає підстави відмовити в цій частині позовної заяви.

У зв`язку із чим, у речової служби логістики військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави, які визначені Інструкцією для видачі довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі.

Військова частина НОМЕР_1 наполягала, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості.

Виходячи з викладеного, підставою невиплати позивачу вищевказаної компенсації слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.12.2022 № 363, який видавався на момент звільнення позивача з військової служби з урахуванням усіх наявних документів, рапортів, заяв позивача.

При цьому, слід відмітити, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 363 від 22.12.2022 на підставі якого позивачу не виплачувалась оспорювана грошова компенсація є чинним та в судовому порядку не оскаржувався.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга військової частини не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 22.07.2020 по 22.12.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира радіолокаційного відділення взводу управління командира артилерійського дивізіону.

Згідно із наказом військової частини НОМЕР_1 № 363 від 22.12.2022 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я та з 22.12.2022 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 10.06.2023 року, у якій просив провести розрахунок по наступним виплатам, зокрема:

- матеріальної допомоги за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань;

- індексації грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік;

- грошову компенсацію за неотримане речового майна, що належало молодшому сержанту ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022;

- одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, а саме: за 28 років вислуги;

- грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислугу років за період із 01.03.2021 по 22.12.2022 у розмірі 50%.

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2023 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що виплата компенсації за неотримане речове майно не здійснювалася, оскільки військовослужбовець не подавав рапорту про її виплату. Також повідомлено про те, що оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 22.12.2022 до відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 не надані підтверджуючі документи за попередній період служби, то виплата проведена за період служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також згідно вислуги років, яка містилася у наказах про вислугу років.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби та зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби; визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті надбавки за вислугу років за період із 01.03.2021 по 30.11.2022 у розмірі 50 відсотків та зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період із 01.03.2021 по 30.11.2022 у розмірі 50 відсотків, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суд виходив з того, що позивач не тільки не набув права на виплату, але і не міг його набути з огляду на підстави звільнення. Відмовляючи у задоволенні виплати матеріальної допомоги за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань, суд першої інстанції зазначив про незвернення позивача протягом 2021-2022 років до відповдача із відповідним рапортом. Відмовляючи у нарахування тавиплаті індексації суд першої інстанції зазначив, що у позивача не виникло права для нарахування та виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку №1078.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу за 2021 та 2022 роки для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентовано розділом XXIV Порядку №260, пунктом 1 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 2 розд. XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

При цьому, за правилами п. 9 розд. XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України умовам.

Разом з тим посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він 10.06.2023 звертався до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку по виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 - 2022 роки є безпідставними, оскільки не підтверджують звернення позивача протягом 2021-2022 років і до моменту звільнення з військової служби до командира в/ч з рапортом про виплату вказаної допомоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання суду першої інстанції на приписи окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з є помилковими, оскільки регулюють питання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб у 2023 році, тоді як позивачем заявлено вимоги про нарахування та виплату йому вказаної допомоги за 2021-2022 роки.

Щодо визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII).

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини друга статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII).

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII індексація доходів громадян повинна проводитися за місцем їх одержання. Так як виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюють роботодавці, то і нараховувати індексацію за цим видом доходу також повинні усі без виключення роботодавці.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято 30.08.2017 постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну "базовий місяць" на "місяць підвищення доходу", ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20 та від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та від 17.01.2022 у справі № 420/15397/21, від 10.05.2022 у справі № 420/15397/21, з 01.12.2015 діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення чи виходу на роботу. Так, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Термін "підвищення тарифних ставок (окладів)" для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Щодо "фіксованої" суми індексації, то слід зазначити, що у період існування спірних правовідносин Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4, 5 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4);

у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Як зазначалося раніше Постановою № 704 (у редакції постанови КМУ від 21.02.2018 №103), яка набрала чинності з 01.03.2018, затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки), від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 420/6982/21 з подібними правовідносинами, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

У цих справах Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

За висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 560/13302/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 03.05.2023 у справі № 160/10790/22 та від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі Постанови № 704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку № 1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку № 1078.

Натомість за обставин цієї справи посадовий оклад позивача, який був призваний 22.07.2020 на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, яка вже діяла на момент призначення останнього на посаду.

Отже у позивача не виникло права для нарахування та виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку № 1078.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 160/2481/23.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування і невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням пільгової вислуги років та з урахуванням раніше здійснених виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 21.08.1996 року по 06.11.2015.

06 листопада 2023 року наказом голови ліквідаційної комісії №625 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Кременчуцького міського відділу звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "д" (у запас через службову невідповідність) Положення про проходження служби ряовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до довідки від 11.01.2023 №4/3619 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області встановлено, що ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в ОВС відповідно до ст. 9 Закону України "Про пенсйне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю права на її отримання.

В подальшому, у період з 22.07.2020 по 22.12.2022 позивач являвся військовослужбовцем, а саме особою, яка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №363 від 22.12.2022, молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира радіолокаційного відділення взоду управління командира артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (військової служби за контрактом), який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.12.2022 №290-РС, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII, з військової служби за пунктом 3 піпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), вважати таким, що справи та посаду здав і направити для виключення з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 22 липня 2020 року по 22 грудня 2022 року.

Однак, позивач не погоджується із вказаною виплатою, а тому просить суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням пільгової вислуги років та з урахуванням раніше здійснених виплат.

Спірні правовідносини в цій частині вимог врегульовані Законом України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (в редакції чинній на момент звільнення позивача).

Відповідно до ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачені ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача), відповідно до якої особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (ч. 4 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача)).

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

За змістом ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби містяться у пункті 10 Постанови №393.

Аналізуючи норму статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII колегія суддів дійшла висновку, що підстави для висновку, що за загальним правилом виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які повторно звільнилися з військової служби здійснюється за період їх календарної служби без урахування періоду попередньої служби.

Водночас указаною статтею передбачено випадок коли одноразова грошова допомога виплачується особі, яка повторно звільняється зі служби за весь період календарної служби.

Наявність підстав для виплати Допомоги за весь період служби, положення вказаної статті пов`язують із фактом ненабуття права такою особою на отримання цієї Допомоги під час попереднього звільнення зі служби.

Колегія суддів вважає, що приймаючи таку норму права, законодавець мав на меті запобігти подвійному отриманню допомоги за весь період служби та одночасно надати можливість реалізувати своє право на отримання Допомоги тим особам, які не набули таке право під час попереднього звільнення, наприклад через відсутність необхідної вислуги років.

Колегія суддів зазначає, що набуття права на отримання одноразової грошової допомоги нерозривно пов`язане із підставою звільнення зі служби.

Тобто, особа може виконати, передбачені законом вимоги щодо наявності необхідного стажу роботи (необхідної кількості вислуги років), а отже набути право на отримання грошової допомоги, однак не реалізувати таке право у зв`язку із звільненням з військової служби з певних підстав, які не передбачають здійснення такої виплати.

Отже, ключовим питанням під час визначення правомірності оскаржуваного рішення є з`ясування факту набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби, тобто станом на момент прийняття наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с.

За змістом статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) визначено перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Так, згідно з пунктом б) вказаної статті право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Кременчуцького міського відділу, а тому має право на виплату одноразової грошової допомоги у встановлених законом випадках.

З аналізу положень статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) убачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги залежить від наявності декількох обставин, зокрема пов`язаних із наявністю у особи необхідної кількості вислуги років, та підстав звільнення зі служби.

Так, згідно з вказаною статтею право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби мають:

- особи які звільняються зі служби за станом здоров`я;

- працівники міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах;

- особи, які мають вислугу 10 років і більше та звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років.

Отже, зазначені особи набувають право на отримання одноразової грошової допомоги або безпосередньо за підставою звільнення (за станом здоров`я) або за підставою звільнення та наявністю вислуги 10 років і більше.

Як уже зазначалося, згідно з частиною третьою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Отже, приписами частини третьої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) установлено перелік випадків, коли особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, передбачена цією статтею одноразова грошова допомога не виплачується.

Таким чином, можливими є випадки, коли особа набула право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із наявністю у неї вислуги 10 років і більше однак втратила можливість реалізувати таке право через підставу звільнення, яка виключає можливість отримання цією особою такої Допомоги.

З огляду на характер підстав з яких Допомога не виплачується, метою запровадження законодавцем такого правила, закріпленого в частині третій статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача) є виключення можливості отримання одноразової грошової допомоги певними особами, які допустили порушення умов служби чи вчинили правопорушення.

Поряд з цим, можливими є також випадок, коли особа була звільнена зі служби за підставою яка передбачає можливість отримання Допомоги (наприклад за віком, закінченням строку контракту, систематичним невиконання умов контракту з боку командування тощо), однак у неї відсутня вислуга у 10 років. У такому разі можна дійти висновку, що така особа при звільненні зі служби не набула права на отримання одноразової грошової допомоги.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 06.11.2015 (дата звільнення позивача зі служби в поліції) вислуга років ОСОБА_1 складала 19 років 02 місяців 21 днів, що свідчить про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, за умови дотримання вимог статті 9 Закону 2262-ХІІ щодо підстав звільнення зі служби.

Як убачається з наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 64 "д" (у запас через службову невідповідність) Положення про проходженя служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт звільнення позивача через службову невідповідність виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25.10.2018 у справі №552/4468/17, від 12.11.2020 у справі № 640/3835/19.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Стосовно визнання протиправною бездіяльність щодо відмови у нарахуванні та виплаті надбавки за вислугу років за період із 01.03.2021 по 22.12.2022 у розмірі меншому, ніж передбачено наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період із 01.03.2021 по 22.12.2022 у розмірі 50%, з урахуванням раніше здійснених виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пунктів 1, 2 розділу IV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Обчислення вислуги років (у тому числі і пільгової) здійснюється відповідно до розділу ІІ Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.

Відповідно до пункту 2.9 вказаного Положення документами, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, є:

довідки архівних і військово-лікувальних закладів;

переліки посад льотного складу, посад управлінь з`єднань підводних човнів і з`єднань тральщиків, служба в яких підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, затверджені наказами Міністра оборони України;

листи обліку: льотної роботи військовослужбовців льотного складу, стажу плавання військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Військово-Морського Флоту СРСР) та Державної прикордонної служби України (Прикордонних військ СРСР), виконання стрибків з парашутом військовослужбовців, служба яких пов`язана із систематичними стрибками з парашутом, роботи водолазами під водою;

витяги з наказів командирів військових частин або повідомлення військових частин, управлінь (відділів) особового складу (персоналу), управлінь (відділів) кадрів або управлінь (відділів) мобілізації та комплектування відповідних штабів про час проходження військовослужбовцями служби у високогірних місцевостях, в укріплених районах СРСР із залученням до несення бойового чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах;

дипломи, посвідчення, довідки і повідомлення цивільних вищих та інших навчальних закладів про час навчання в цих навчальних закладах для зарахування часу навчання до вислуги років та загального страхового стажу;

інші документи, що підтверджують періоди дійсної військової служби в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, служби в органах Міністерства внутрішніх справ СРСР та держав - учасниць СНД.

Судовим розглядом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2022 № 363 вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна - 21 рік 07 місяців 21 день, загальна з урахуванням пільгової - 28 років 06 місяців 10 днів.

Згідно архівного витягу від 06.03.2023 року з наказу Управління МВС України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року вислуга років ОСОБА_1 станом на 06.11.2015 року складала 19 років 02 місяці 21 день, у пільговому обчисленні - 24 роки 03 місяці 08 днів.

Таким чином, за період з 01.03.2021 по 30.11.2022 надбавка за вислугу років повинна була нараховуватись позивачу з розрахунку його пільгової вислуги років у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням з 25 років вислуги у розмірі 50%.

Водночас, із розрахунку грошового забезпечення за неповний місяць - грудень 2022 року та грошового атестату № 145 ф/с від 15.03.2023 року вбачається, що надбавка за вислугу років у розмірі 50 % грошового забезпечення виплачена позивачу у грудні 2022 року, отже колегія суддів погоджуєтья із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Стосовно визнання протиправною бездіяльність в ненаданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022, зобов`язання надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022 та зобов`язання провести розрахунок та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 22.12.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Тож визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, який постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

До матеріалів справи залучено копію заяви ОСОБА_1 від 10.06.2023, у якому позивач, окрім іншого, просив виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало молодшому сержанту станом на 22.12.2022 (а.с. 54-56).

Крім того, позивачем 10.06.2023 надано до командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України заяву, в якій останній просив провести розрахунок за неотримане речове майно молодшим сержантом ОСОБА_1 речове майно станом на 22.12.2022 та видати довідку про вартість речового майна станом на 22.12.2022 (а.с.57).

Листом від 20.07.2023 №692/5030 військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України повідомила позивача, що оскільки він не звертався із рапортом про компенсацію за неотримане речове майно, то речова служба військової частини НОМЕР_1 не робила розрахунки і не замовляла кошти, відповідно адміністративна група штабу військової частини НОМЕР_1 не прописувала дану виплату у витязі з наказу про звільнення даного військовослужбовця 22.12.2022 (а.с. 58).

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Із наведених законодавчих приписів убачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 803/756/17, від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17, які враховуються апеляційним судом в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідач в апеляційній скарзі не зазначив про забезпечення позивача речовим майном або виплати відповідної компенсації, відповідних доказів суду не надав.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач має право на проведення розрахунку за неотримане речове майно та видачу довідки про вартість речового майна.

Стосовно видачі довідки про вартість речового майна станом на 22.12.2022, тобто на день виключення зі списків військової частини, колегія суддів вважає помилковим, оскільки пунктом 5 Порядку №178, визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Між тим, приписами ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дішов вірних висновків, однак обрав не вірний спосіб захисту прав позивача, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в ненаданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі №440/11327/23 підлягає скасуванню в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби та зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби, з прийняттям в цій частині постанови про визнання протиправною бездіяльність в ненаданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі; зобов`язання надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі та зобов`язання провести розрахунок та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 по справі № 440/11327/23 - скасувати в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби та зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

Прийняти в цій частині постанову, якою визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в ненаданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 440/11327/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова