Справа № 340/132/24
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/132/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 №107 в частині п. 5 щодо накладення на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

2) скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №575 від 02.12.2023 в частині позбавлення премії за результати служби у листопаді 2023 року /в зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення відповідно до наказу від 21.11.2023 за №107/ ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за підсумками служби за листопад 2023 року

Ухвалою суду від 02.02.2024 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 08.04.2024 до участі в справі залучено співвідповідача - ВЧ НОМЕР_3 , ВЧ НОМЕР_4 .

На адресу суду відповідач -1 подав відзив на позовну заяву у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено факт неналежного виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2023 №1454/2/3838, як наслідок на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , внаслідок дій та бездіяльності якого військова частина НОМЕР_4 була несвоєчасно і неякісно укомплектована особовим складом та не було проведено його злагодженим, що призвело до не здатності виконання нею завдань за призначенням, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність (а.с.94-98).

04.03.2024 року до канцелярії суду, надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.101-103).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в ЗСУ, починаючи з 1988 року.

Відповідно до наказу (по особовому складу) Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України №99 від 29 травня 2022 року ОСОБА_1 призначений командиром НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління сил територіальної оборони « НОМЕР_6 ».

08 грудня 2023 року позивач ознайомився із Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 №107 "Про результати службового розслідування" (далі-Наказ №107).

Зазначеним Наказом №107, за порушення ст.ст. 11,16,30,36,58,59,66,67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежного виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2023 №1454/2/3838, на позивача, як на командира військової частини НОМЕР_3 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність та складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, не погоджуючись з зазначеним наказом, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходить службу на посаді командира військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2023 №532 "Про призначення службового розслідування" (а.с.22), з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності належного керівництва, неналежного виконання бойових (спеціальних) завдань, несвоєчасного та неякісного комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_4 особовим складом, проведення його бойового злагодження, а також встановлення ступеня вини посадових осіб Сил територіальної оборони ЗСУ, було проведено службове розслідування, результати якого оформлено актом службового розслідування (а.с.134-194).

Під час проведення службового розслідування встановлено, що на виконання бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 24.10.2023 №20022 та на підставі бойового розпорядження ОУВ «Чернігів» від 24.10.2023 №БР-3092/ОУВЧ/дск підрозділи військової частини НОМЕР_4 були переміщені з ОУВ «Чернігів» в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідно до акту прийому передачі військової частини НОМЕР_4 в оперативне підпорядкування ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27.10.2023 за №51дск, військова частина НОМЕР_4 за сукупністю показників була визначена як така, що «не готова» до виконання завдань за призначенням. Також, відповідно до акт прийому передачі військової частини НОМЕР_4 зі складу військової частини НОМЕР_7 в оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_8 від 04.11.2023 за №11845дск, військова частина НОМЕР_4 за сукупністю показників була визначена, як така, що «не готова» до виконання завдань за призначенням.

Відповідно до телеграми командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 03.11.2023 №12989/ОКП/Х (вх. №3684-Е від 03.11.2023) підрозділи військової частини НОМЕР_4 прибули в район виконання бойових (спеціальних) завдань за призначенням не готовими, морально-психологічний стан військовослужбовців на низькому рівні, бойове злагодження проведено не було, лише 20 % посадових осіб керівного складу, а також 10-15 військовослужбовців рядового складу рот були готові виконувати завдання за призначенням.

04.11.2023 до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » надійшла телеграма № НОМЕР_9 /ОКПЛ від командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про дійсний стан справ у військовій частині НОМЕР_4 . У зазначеній телеграмі вказано, що військова частина НОМЕР_4 не здатна виконувати бойове завдання за призначенням та потребує виведення з району виконання завдань за призначенням для доукомплектування, відновлення боєздатності та проведення злагодження, з одночасним звільненням з військової служби/ переведенням до інших військових частин обмежено придатних до військової служби військовослужбовців, направлення хворих військовослужбовців до лікувальних закладів.

Відповідно до бойового розпорядження від 06.11.2023 за №20467 підрозділи військової частини НОМЕР_4 були повернуті в ОУВ «Чернігів» з ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Виходячи з матеріалів службового розслідування, неправомірні дії полковника ОСОБА_1 полягають в тому, що він, перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_3 , не здійснив належних організаційних заходів та заходів контролю за відновленням боєздатності військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_3 та належного виконання розпорядження та доукомплектування військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_3 особовим складом, чим порушив вимоги ст.ст. 11, 16, 30, 36, 58,59,66,67 Статут внутрішньої служби ЗСУ, ст. 1-5 Дисциплінарного статуту ЗСУ та посадові обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 . Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина полковника ОСОБА_1 виражається у формі недбалості (а.с.41)

Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" №107 від 21.11.2023 року встановлено, що за порушення вимог ст.ст. 11, 16, 30, 36, 58,59,66,67 Статут внутрішньої служби ЗСУ, ст. 1-5 Дисциплінарного статуту ЗСУ, неналежне виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2023 №1454/3838 на позивача, як командира військової частини НОМЕР_3 , внаслідок дій та бездіяльності якого військова частина НОМЕР_4 була несвоєчасно і неякісно укомплектована особовим складом та не було проведено його злагодження, що призвело до нездатності виконання нею завдань, за призначенням, накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність (а.с.61-63).

Вважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" №107 від 21.11.2023 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно з абзацами першим, другим статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За правилами статті 59 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності.

Судом встановлено, що, відповідно до наказу Командувача сил територіальної оборони ЗСУ від 29.05.2022 за №99 позивач призначений командиром НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління сил тероборони « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Відповідно до положень ст. 66 Статуту внутрішньої служби, командир бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Відповідно до частини першої статті 67 Статуту внутрішньої служби командир бригади зобов`язаний: підтримувати бригаду у бойовій та мобілізаційній готовності; керувати бойовою підготовкою і вихованням особового складу; забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів бригади, їх своєчасне поповнення до визначених норм; керувати розробленням і виконанням планів бойової та мобілізаційної готовності і бойової підготовки, особисто розробляти план раптової перевірки бойової готовності; своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки та професійної діяльності військовослужбовців, організації заходів з морально-психологічного забезпечення; проводити навчання з батальйонами, вести підготовку штабу, проводити заняття з командирами батальйонів, рот, з їх заступниками та начальниками родів військ і служб (на кораблі - з помічниками, заступниками, командирами бойових частин і начальниками служб); проводити контрольні заняття з підрозділами після закінчення їх бойового злагодження; щомісяця і по закінченні певного періоду навчання і навчального року підбивати підсумки бойової підготовки й стану військової та виконавської дисципліни; керувати добором кандидатів для зарахування на військову службу за контрактом, а також розподілом за підрозділами поповнення, яке прибуло до бригади, вручення йому озброєння і техніки, приводити нове поповнення до Військової присяги згідно з додатками 1, 4 і 5 до цього Статуту; знати про дійсний стан справ у підрозділах бригади і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського складу бригади, головного сержанта бригади та головних сержантів підрозділів, до роти включно, постійно проводити з офіцерами роботу щодо їх військового виховання та вдосконалення професійної підготовки; встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку; особисто керувати кадровою роботою, затверджувати кандидатів на вищі посади та для вступу до військових навчальних закладів; знати стан укомплектованості підрозділів бригади та вживати заходів до підвищення її рівня, організовувати ефективне та раціональне службове використання підготовленого особового складу, який надходить на комплектування бригади;… організовувати забезпечення сприятливих для здоров`я військовослужбовців умов служби, підготовки, побуту та відпочинку; дотримання санітарних норм і правил, виконання військовослужбовцями правил особистої та колективної гігієни, піклуватися про здоров`я підлеглих, вживати всіх необхідних заходів для їх фізичного зміцнення, попередження та профілактики травматизму і професійних захворювань.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України (стаття 1 Дисциплінарного статуту).

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

За змістом статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Види дисциплінарних стягнень, що накладаються на військовослужбовців, визначені статтею 48 Дисциплінарного статуту, одним із яких є попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби) (пункт «ґ»).

Згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частинами першою, третьою, сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту дає підстави дійти висновку про те, що військовослужбовець повинен бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Водночас за неналежне виконання службових обов`язків військовослужбовець може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 380/12332/20.

Частиною сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок № 608, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 608).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку).

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 розділу ІІІ Порядку № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

- дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

- виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

- розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За змістом пункту 2 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема:

- запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування)

- отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

- з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

- ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

- отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

- знати підстави проведення службового розслідування;

- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку № 608).

За змістом пунктів 5, 6 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 4 розділу VІ Порядку № 608).

Як було встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №532 від 05.11.2023 року, за фактом несвоєчасного та неякісного комплектування підрозділів 69 об 101 обр ТрО особовим складом, проведення його бойового злагодження встановлено провести службове розслідування в термін до 15 листопада 2023 року.

В акті службового розслідування зазначено, що в ході проведення службового розслідування були відібрані пояснення у позивача (додаток 17), який пояснив, що відповідно до його наказу, відповідальним за доукомплектування штабу був заступник командира начальник управління морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 підполковник ОСОБА_2 (а.с.34, зв.бік).

Суд зазначає, що від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов ряд документів, в тому числі і письмові пояснення позивача.

Проаналізувавши вказані пояснення, суд приходить до висновку, що їм не було надано належної та повної оцінки з боку відповідача-1.

Суд встановив, що позивачем виконувались обов`язки встановлені статтею 67 Статуту внутрішньої служби.

Так, зі змісту відібраних у позивача пояснень встановлено, що на підставі бойового розпорядження командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_5 » №БР-275 ТГрШ/дск 02.05.2023 військову частину НОМЕР_4 було виведено з підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в смугу відповідальності тактичної групи «Шостка». Після прибуття військової частини НОМЕР_4 було розпочато проведення відновлення боєздатності у визначеному районі оборони без відриву від виконання бойових завдань та зниження спроможностей.

У наданих поясненнях позивачем вказано, що командуванням в/ч НОМЕР_3 було неодноразово надані донесення та рапорти (копії яких долучено до пояснень) на вище командування щодо неспроможності доукомплектування військової частини НОМЕР_4 та інших підпорядкованих підрозділів військової частини НОМЕР_3 , однак відповіді на них не отримано.

Також зі змісту долучених пояснень встановлено, що за його розпорядженням щодо відбору та направлення військовослужбовців на доукомплектування 69об поставлено завдання командирам батальйонів щодо надання особового складу, який спроможний виконувати бойові завдання за призначенням.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушень ст.ст.66-67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Суд звертає увагу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни та такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №817/1318/17.

Суд зауважує, що саме лише посилання в Наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 1340/4847/18.

Також, суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Така аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 380/3045/21 від 01.11.2022.

Відповідно, відповідач в оскаржуваному наказі повинен був чітко зазначити суть вчиненого позивачем порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання його посадових обов`язків, а також, які норми чинного законодавства були порушені, причинно-наслідковий зв`язок та обставини, за яких мало місце порушення.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене та те, що службовим розслідуванням не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення позивачем, його наслідки, невиконання або неналежне виконання покладених на нього обов`язків, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, не встановлено попередню поведінку порушника, його ставлення до служби, характеризуючи відомості, а оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, наказ є необґрунтованим та таким, що не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №107 від 21.11.2023 в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарного стягнення (п.5 зазначеного наказу) у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Щодо позовних вимог позивача про скасування наказу №575 від 02.12.2023 в частині позбавлення щомісячної премії за листопад 2023року (п.7 додатку 3 до зазначеного наказу) суд зазначає наступне.

Згідно абзацу 3 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Зі змісту пункту 2 оскаржуваного наказу вбачається, що позивача позбавлено щомісячного преміювання, відповідно до положень наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з (а.с.17-18).

Аналіз зазначених норм Порядку вказує на те, що премія є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців. Зменшення її розміру чи не виплата здійснюється тільки у зв`язку із накладенням на військовослужбовця дисциплінарного стягнення.

Враховуючи визнання протиправним судом спірного наказу № 107 від 21.11.2023 в частині накладення щодо позивача дисциплінарного стягнення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даної частини позовних вимог щодо необхідності нарахування премії позивачу за листопад 2023.

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справ

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представник позивача на підтвердження розміру витрат на правову допомогу адвоката надав суду копії таких документів:

- копію договору про надання правничої допомоги від 25.12.2023р. з додатками,

- копію ордеру,

- копію детального опису наданих послуг,

- копію банківської виписки від 27.12.2023 року на суму 5000 грн. (а.с.12-13).

У детальному описі наданих послуг наведено такий опис робіт (наданих послуг) та їх вартість:

- попереднє опрацювання матеріалів та підписання договору 500 грн.

- опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необдхідності отримання додаткових матеріалів, шляхом направлення адвокатського запиту 2000 грн.

- підготовка позовної заяви з додатками 2000 грн.

- направлення позовної заяви до суду -500 грн.

Всього 5000 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Так, суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, кількість часу витраченого адвокатом на оформлення позовних матеріалів та її поданням до суду, на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору.

Беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу, на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню та на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

При цьому присуджені судом на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. є достатніми з урахуванням поданих адвокатом доказів, предмету спору, важливості справи для позивача.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 №107 в частині п. 5 щодо накладення на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за листопад 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО