Справа № 520/10371/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 р. Справа № 520/10371/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.08.24 по справі № 520/10371/24

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо полягає у не розгляді рапорта від 22.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок", через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з наявністю мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю 2 групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , розглянути рапорт від 22.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що на його звернення від 22.02.2024 військової частини НОМЕР_1 , стосовно звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок", через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з наявністю мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, відповідачем не надано відповіді та не прийнято рішення щодо його звернення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав про відсутність в матеріалах справи доказів отримання рапорту військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки, при поданні позовної заяви до матеріалів справи долучені: фіскальний чек від 22.02.2024, накладна №479, опис вкладення та відомості з АТ "Укрпошта", згідно яких зазначений рапорт отримано відповідачем у м. Чугуїв 28.02.2024 року.

Станом на 17.04.2024 рапорт про звільнення ОСОБА_1 не розглянуто (більше 45 днів), та не прийнято рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, відповідач не надав доказів не отримання рапорту позивача, зокрема, витяг з журналу вхідної кореспонденції, а просто послався на це у відзиві.

Крім того, вказав про безпідставність посилань суду першої інстанції на проведене відповідачем службове розслідування, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відносно позивача внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відсутність чи наявність позивача в списках осіб, котрі самовільно залишили місце несення служби жодним чином не нівелює обов`язок відповідача належним чином здійснювати свої обов`язки щодо надання наказу про звільнення чи обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту в разі відсутності підстав для такого звільнення.

Позивач не заперечує, що він вчасно не повернувся з відпустки - 16.01.2024, однак посилається на поважні причини, а саме: погіршення самопочуття батьків, про що він в усній формі попереджав командира військової частини та 03.02.2024 ним подано два рапорти на ім`я командира частини щодо надання йому відпустки тривалістю 15 календарних днів, у зв`язку з суттєвим погіршенням здоров`я матері та перебування її на лікуванні, та рапорт на звільнення у зв`язку з наявністю батьків ОСОБА_3 та матері ОСОБА_2 , які за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2024 №185 проведено службове розслідування за фактом не повернення до місця служби номера обслуги гранатометного взводу 4 штурмового батальйону ОСОБА_1 з відпустки.

Результати службового розслідування за даним фактом затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 27.01.2024, а копії матеріалів розслідування скеровано до ДБР у м.Краматорськ для вирішення питання про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №26 від 26.01.2024 ОСОБА_1 зарахований у розпорядження командира на підставі п. 14 ст. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2023 за № 356, військовослужбовця ОСОБА_1 призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 11.12.2023 № 661-РС солдатом резерву 1 запасної роти, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 14 грудня 2023 року зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 14.12.2023 № 129-РС на посаду номера обслуги гранатометного взводу 4 штурмового батальону.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024 за № 16, на підставі пункту 15 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовця за призовом рядового ОСОБА_1 , який самостійно залишив військову частину або місце служби, виплату грошового забезпечення призупинено з 16.01.2024.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2024 за № 236 "Про результати проведення службового розслідування", відносно військовослужбовця за призовом рядового ОСОБА_1 встановлено, що він грубо порушив вимоги, передбачені абз. 2, 3 статті 11 абз. 9 ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладаються на кожного військовослужбовця зобов`язання свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, накази командирів, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, не допускати негідних вчинків та протиправних дій. За не прибуття з відпустки за сімейними обставинами в належний час до місця розташування підрозділу з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, рядового ОСОБА_1 позбавити премії за січень 2024 року та додаткової винагороди за січень 2024 року, питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця відкласти до його повернення до місця служби, копії матеріалів службового розслідування направити до ТУ ДБР, розташованого у місці Крамоторськ.

Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що ним 03.02.2024 направлено засобами поштового зв`язку рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про надання йому відпустки за сімейними обставинами, без збереження грошового забезпечення, загальною тривалістю в 15 (п`ятнадцять) календарних днів, у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я матері - ОСОБА_2 у зв`язку з перебуванням останньої на стаціонарному лікуванні. Додатком до вказаного рапорту зазначено: копія медичних документів в підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту гр. України на ім`я ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про одруження на ім`я ОСОБА_2 .

Матеріали справи отримання вказаного рапорту не містять.

Разом із тим, 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 направив команиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок", через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з наявністю мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, який датований 22.02.2024, та наявний опис Укрпошти про вкладення на ім`я військової частини НОМЕР_1 наступних документів: рапорт ОСОБА_1 ; нотаріально завіреної копії паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завіреної копії паспорту ОСОБА_2 ; нотаріально завіреної копії свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; нотаріально завіреної копії довідка до акту огляду МСЕК № 651682.

Як зазначає позивач у позовній заяві, станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою, рапорт відповідачем не розглянуто, питання щодо звільнення з військової служби не вирішено.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин колегія суддів, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за № 2232-XII, а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та Указом Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в України", затвердженого Законом України від № 3684-IX від 08.05.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Тобто, введений воєнний стан триває станом і на сьогодні.

Колегія суддів зазначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.

Так, відповідно до абз.4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме, на час подання у лютому 2024 року спірного рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII), направив засобами поштового зв`язку 22.02.2024 рапорт про звільнення від 22.02.2024 на поштову адресу АДРЕСА_2 , що значиться в ЄДР) (а.с. 14-15), що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком, накладною №479 (а.с. 16-18).

Вказаний рапорт отриманий військовою частиною НОМЕР_1 за довіреністю 28.02.2024, що підтверджується роздруківкою перевірки статусу відстеження накладної №479 (а.с 19).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Згідно абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (в редакції чинній на момент подання рапорту про звліьнення) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно пунту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Аналіз наведені норми права, колегія суддів дохоить висновку про те що звернення військовослужбовця з певним проханням оформлюється рапортом, який має бути адресований вищій посадовій особі та підлягає реєстрації в день надходження шляхом проставлення відмітки про його надходження в правому куті нижнього поля аркуша, що підтверджує факт одержання такого рапорту адресатом та в подальшому забезпечує здійснення контролю за його належним виконанням.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

За змістом статей 1 Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про оборону України" особливий період настає, зокрема, з дня введення в Державі воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Системний аналіз вказаних норм, дає можливість дійти висновку про те, що під час особливого періоду воєнного стану, подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не особисто безпосередньому начальнику, а направлення такого засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_1 , є дотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, відповідно є підставою для розгляду в розумний строк рапорту військовослужбовця про його бажання за певних підстав звільнитись з військової служби.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що ним рапорт позивача не отриманий, в журналі вхідних документів не реєструвався.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять докази отримання відповідачем рапорту позивача, що підтверджується роздруківкою перевірки статусу відстеження накладної №479 (а.с. 19).

Поряд із тим, відповідачем в спростування факту не отримання рапорту позивача про звільнення від 22.02.2024, не надано до суду належним чином завіреної копії журналу вхідної кореспонденції про відсутність запису в ньому щодо надходження вказаного рапорту до військової частини.

Втім, колегія суддів зазначає, що наразі спір виник щодо нерозгляду відповідачем направленого позивачем рапорту, що є обов`язком військової частини, як органу в якому ОСОБА_1 проходить військову службу, а не вирішення питання щодо притягнення позивача до відповідальності за порушення останнім дисципліни та положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що позивачем вчинялись активні дії щодо повідомлення відповідача про ситуацію, що склалась та про бажання звільнитись, тоді як відповідачем не вчинялись жодні дії щодо розгляду вказаного рапорту.

Враховуючи, що рішень, прийнятих за результатом розгляду рапорту позивача від 22.02.2024, відповідачем не надано, колегія суддів вважає, що таких рішень не прийнято.

Отже, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 22.02.2024, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження. Така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не відповідає критеріям правомірності, визначеним в ч.2 ст.2 КАС України, та є протиправною.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги, що відповідачем не прийнято жодного рішення за результатом поданого позивачем рапорту про звільнення у лютому 2024 року, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 у справі №520/10371/24 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 по справі № 520/10371/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 від 22.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок", через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з наявністю мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю 2 групи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова В.Б. Русанова