Справа № 160/23474/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
28 серпня 2024 року представник публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Ухвалою суду від 03.09.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 03.09.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- акт перевірки;
- наказ про призначення перевірки;
- детальний розрахунок штрафних санкцій, згідно спірного рішення;
- відомості/інформацію щодо підстав прийняття спірного рішення;
- всі наявні докази щодо суті спору.
24.09.2024р. відповідачем подано відзив на позовну заяву. Долучені додаткові докази по справі.
07.10.2024 року позивачем до суду надана письмова відповідь на відзив відповідача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 31.10.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач вказує, що спірне податкове повідомлення - рішення є таким, що суперечать діючому законодавству України і не підлягає виконанню, оскільки при прийнятті спірного повідомлення-рішення контролюючий орган не врахував положення спеціального законодавства України - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зазначає, що частиною 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (ч. 3 ст. 1 Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 44 вказаного Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (ч. 4 ст. 44 Закону).
Так, Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 25 лютого 2022 року № 90-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».
Вказують, що частиною 2 ст. 46 цього Закону встановлено наслідки призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, відповідно до якої, з дня такого призначення: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.
Позивач вважає, що при прийнятті спірного повідомлення-рішення відповідач мав керуватися нормами частини 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не виключно нормами Податкового кодексу України.
З зазначених підстав просять визнати протиправним та скасувати спірне рішення.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 288.7 статі 288 Кодексу, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Кодексу).
Підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу визначено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо строків сплати податків і зборів за звітні (податкові) періоди 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), І квартал 2022 (для квартального звітного (податкового) періоду), січень травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року №225, у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків юридичної особи, утому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року №225, до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.
Відповідно до ІКС «Податковий блок», позивач не звертався до контролюючого органу в порядку Наказу Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року №225 «Про затвердження Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Отже, інформація щодо наявності обставин, які відповідно до Податкового кодексу України пом`якшують або звільняють від фінансової відповідальності відсутня.
Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті камеральної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, відповідач зауважував на необґрунтованості заявлених позивачем вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 25 лютого 2022 року № 90-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та розпочато ліквідаційну процедуру, яка триває у дійсний час.
Рішення розміщено на сайті Національного банку України за посиланням: https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_25022022_90_rsh_bt.

Позивач перебуває на податковому обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як платник орендної плати з юридичних осіб за земельну ділянку.

Згідно матеріалів справи, 16.04.2024 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Нікопольського відділ податків і зборів юридичних осіб) було проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати (перерахування) плати за землю (орендна плата) та складений Акт камеральної перевірки від 16.04.2024№22607/04-36-04-13/00039002 «Про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового по земельному податку з юридичних осіб».

У ході проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, яка здійснена підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75,1 статті 75 розділу II Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями ) встановлено, що ПАТ «АК Промислово-інвестиційний банк» () порушено терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання з плати за землю, яке задекларовано у наданих платником податковій декларації від 09.02.2022 року №.

Так, згідно аналізу даних інтегрованої картки платника податків у ПАТ «Промінвестбанк» виник податковий борг по орендній платі з юридичних осіб в сумі 2374,58 грн., у зв`язку з несплатою самостійно задекларованого податкового зобов`язання згідно з податковою декларацією від 09.02.2022 року №.

За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки від 16.04.2024 року №22607/04-36-04-13/00039002.

Перевіркою було встановлено, що позивачем не сплачено податкові зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб узгодженого Позивачем у Податковій декларації № від 09.02.2022 року.

Так, відповідно до поданої декларації Позивач повинен був сплатити:

- до 30.08.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 319, 18 грн.;

- до 30.05.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 448, 96 грн.;

- до 30.03.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 259, 56 грн.;

- до 03.05.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 448, 96 грн.;

- до 30.06.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 448, 96 грн.;

- до 01.08.2022 суму податкового зобов`язання в розмірі 448, 96 гривень.

Оскільки, Позивачем станом на 26.07.2023 року вищевказані суми сплачено, відповідач дійшов до висновку, що позивачем допущено затримку у сплаті, що є порушенням підпункту 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 Податкового кодексу України і є підставою для застосування до Позивача штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу відповідно до пункту 124.1. статті 124 відповідно до пункту 124.1. статті 124.

Так, згідно матеріалів справи, акт камеральної перевірки було вручено платнику - 22.04.2024 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 20.05.2024 року № відповідно до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 2374,58 грн. за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб.

Позивачем подано скаргу на спірне податкове повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня, проте рішенням ДПС від 30.07.2024 року позивачу відмовлено у задоволені скарги.

Рішення про результати розгляду скарги отримано позивачем 08.08.2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на рішенні.

Не погодившись із прийнятим рішенням податкового органу позивач звернувся до суду із цим позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Пунктом 76.1 ст. 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Пунктом 76.3 ст.76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб по декларації за 2022 рік.

За приписами п. 57.1 ст 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Згідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).

Таким чином, ПК України зобов`язує надавати платників земельного податку звідність та своєчасно сплачувати вказаний податок.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що 09.02.2022 року позивачем була подана до контролюючого органу звітна податкова декларація № з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік, що не спростовується сторонами.

Звітною податковою декларацією за 2022 рік позивачем нараховано орендної плати у загальному річному розмірі 5387,51 грн., в тому числі по місяцям: з лютого 2022 року по листопад 2022 року в сумі по - 448,96 грн., за грудень 2022 року в сумі 448,95 грн.

Відповідно до приписів п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відтак, позивачем у вказаних вище податкових деклараціях орендної плати за земельні ділянки за 2022 рік самостійно були узгоджені грошові зобов`язання з наступними граничними термінами їх сплати: за лютий 2022 року - 30.03.2022, за березень 2022 року - 30.04.2022, за квітень 2022 року - 30.05.2022, за травень 2022 року - 30.06.2022, за червень 2022 року - 30.07.2022, за липень 2022 року - 30.08.2022, за серпень 2022 року - 30.09.2022, за вересень 2022 року - 30.10.2022, за жовтень 2022 року -30.11.2022 року, за листопад 2022 року - 30.12.2022 року, за грудень 2022 року - 30.01.2022 року.

Погашення податкового боргу з орендної плати за лютий-грудень 2022 року відбулося 26.07.2023 року, тобто с порушенням строків сплати самостійно визначених податкових зобов`язань, про що зазначено в спірному акті камеральної перевірки та розрахунку штрафних санкцій.

Водночас, суд зауважує, що за приписами пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, зокрема з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з приписами частини третьої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI) відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Статтею 46 Закону № 4452-VI передбачено наслідки початку ліквідації банку.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 46 цього Закону, зокрема з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Як зазначено вище, процедура ліквідації публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» розпочалася з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року.

Штрафні санкції згідно з розрахунком до спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем застосовано, починаючи з лютого 2022 року. Граничним терміном сплати податкових зобов`язань з орендної плати за землю за лютий 2022 року є 30.03.2022 року, тощо тобто дата, коли позивач знаходився в стадії ліквідації за рішенням НБУ, а тому на позивача поширюються приписи Закону № 4452-VI.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 808/3046/16, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 825/1647/17.

Таким чином, відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 46 Закону №4452-VI строк виконання зобов`язання за податковою декларацією № від 09.02.2022 з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік слід вважати таким, що настав з дня початку процедури ліквідації банку, оскільки грошове зобов`язання за лютий 2022 року існувало на момент початку процедури ліквідації банку.

Водночас, задоволення вимог за таким зобов`язанням здійснюється в порядку черговості, встановленою статтею 52 Закону № 4452-VI, та за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, а не в порядку, визначеним Податковим кодексом України.

Відтак, висновок відповідача про порушення позивачем пункту 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України є передчасним.

Абзацом першим частини третьої статті 46 Закону № 4452-VI встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Оскільки оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нараховано штраф - 20 травня 2024 року, тобто під час здійснення процедури ліквідації банку, то воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки такі зобов`язання є додатковими в розумінні частини третьої статті 46 Закону № 4452-VI і не пов`язані зі здійсненням ліквідаційної процедури (частина друга статті 52 Закону № 4452-VI).

При виборі та застосуванні норм права судом врахована правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №808/3046/16 та від 08 червня 2021 року у справі № 825/1647/17.

Відтак, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 20.05.2022 року грошове зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб є незаконним і необгрунтованим, тому відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Слід вказати, що позивач у позовних вимогах просить суд визнати протиправним та скасування ППР від 20.05.2024р. № ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯМ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ відповідно до якого до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» застосовано штраф в сумі 1458,03 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім гривень 03 коп.) за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб, однак, для повного та належного захисту прав позивача, враховуючи положення ч.2 ст. 9 КАС, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.05.2024 року за № .

За таких обставин, вимоги позивача, є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2271,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.05.2024 року за № .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судові витрати з оплати судового збору в сумі 2271,00 гривень.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 31.10.2024 року.

Суддя В.В. Ільков