Справа № 280/7659/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 листопада 2024 року Справа № 280/7659/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійною фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач) , в якій позивач просить суд: визнати дії та рішення Відповідача, повідомлено в листі №0800-0202-8/16881 від 26.02.2024 року, стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачу, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивача - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.04.2022 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок - № НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року по справі № 280/6161/22 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області розглянути заяв ОСОБА_1 від 19.04.2022 про призначення пенсії за віком та заяву від 27.06.2022, відповідно до вимог Закону № 1058-ГУ та Порядку № 22-1 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. З метою належного виконання рішення суду, уповноважений представник Позивача, який діє на підставі належним чином оформленої довіреності, 27.04.2023 року повторно з`явився особисто до Головного управління ПФУ у Львівській області з приводу надання додаткових документів для призначення пенсії до заяви, поданої 19.04.2022 року та з проханням передати дану заяву за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Проте, Відповідач в своєму Рішенні про відмову у поновленні виплати пенсії викладене в листі Відповідача №0800-0202-8/16881 від 26.02.2024 року, протиправно відмовив у призначенні виплати пенсії Позивачу, у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, зокрема паспорту громадянина України, та відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. Позивач зазначає, що враховуючи трудову книжку та довідки, позивач сумарно має страховий стаж понад 22 роки. У зв`язку з наведеним просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 21.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 04.09.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано від відповідача матеріали пенсійної справи позивача.

Відповідачем 01.10.2024 подано до суду відзив в якому зазначено, що Позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів, оскільки він звернувся до суду у серпні 2024 року, хоча про порушення, начебто, свого права був обізнаний з моменту припинення нарахування пенсії, з 01.10.2023. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі №280/6161/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.04.2022 про призначення пенсії за віком та заяву від 27.06.2022 відповідно до вимог Закону №1058 та Порядку №22-1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийнято рішення про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 від 11.04.2023 №20 з огляду на наступне. За результатами розгляду документів позивача, доданих до заяви, відповідачем не взято до розгляду трудову книжку позивача НОМЕР_2 від 18.12.1975, оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а в паспорті громадянина України для виїзду за кордон по-батькові особи не зазначається. Тому для підтвердження факту належності трудової книжки позивачу необхідно підтвердити її, надавши свідоцтво про народження, де буде зазначено по- батькові. Окрім того, в трудовій книжці позивача наявний запис про проходження ним військової з 09.11.1973 по 17.11.1975, який заповнено неналежним чином, а саме, відсутній наказ про видачу військового квитка, не зазначено посаду уповноваженої особи, її ініціали, підпис та печатка. Для підтвердження проходження періоду військової служби позивачем не надано ні військового квитка, ні уточнюючої довідки. Також, відповідачем було виявлено невідповідність дати народження позивача, зазначеної у заяві про призначення пенсії від 20.10.2022 (вказано 17.04.1952) з датою народження, зазначеною у паспорті громадянина України для виїзду за кордон (вказано 31.10.1955). Зважаючи на викладене, відповідачем було встановлено, що страховий стаж позивача відсутній, тому прийнято рішення від 11.04.2023 №20 про відмову позивачу у призначенні пенсії. Також відповідач у відзиві зазначає, що оскільки позивачу не призначалась, не поновлювалась, не нараховувалась пенсія, то правових підстав на компенсації втрати частини грошових доходів у нього немає. Щодо індексації зазначає, що як вбачається з матеріалів позову, позивач постійно мешкає в державі Ізраїль, на території України не проживає, а відповідно за таких обставин відсутні законні підстави щодо виплати проіндексованої пенсії. На підставі наведеного просить у позові відмовити.

Представником позивача 07.10.2024 було подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/ перерахунок пенсії, оскільки відповід. альність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця. У випадку виникнення будь яких сумнівів, Відповідач мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Крім трудової книжки, Позивачем Відповідачу 27.06.2022 в доповнення до заяви ОСОБА_1 було додатково надано до відповідача оригінали архівних довідок про призначення пенсії Інгулецького гірничо - збагачувального комбінату від 06.05.2022 року №459, №460 та оригінали довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.05.2022 року № 10/2557, №10/2558, № 10/2568, № 10/2567, № 10/2566. Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду позивачем у відповіді на відзив зазначено, що відповідач про прийняте ним рішення про відмову у призначенні пенсії Позивача не повідомляв, . і лише на запит Позивача, Відповідач надав відмову у призначенні пенсії від 26.02.2024 року, отже відповідні доводи відповідача є безпідставними На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Представник позивача 19.04.2022 звернувся через електронний кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України до відповідача з особистою відповідною заявою позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.04.2022 листом №0800-0202-8/19593 повідомлено представника, що заява розглянута в рамках Закону України "Про звернення громадян" та рекомендовано з урахуванням ст. 44 Закону № 1058, після особистого звернення позивача до будь-якого діючого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) з заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком № 22-1 та Постановою №1279, можливо буде повернутися до питання призначення пенсії. Зазначив, що відповідач не виносив рішення по відмову позивачу у призначенні пенсії. Крім того, користувачу, який авторизувався на вебпорталі за допомогою КЕП, надається можливість заповнити звернення на призначення пенсії, підписати його КЕП та надіслати його до підсистеми "Звернення". Для цього призначено пункт меню особистого кабінету користувача "Заява на призначення пенсії" (для користувачів, які не є пенсіонерами).

27.06.2022 в доповнення до заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, яка була подана раніше (19.04.2022) представником позивача було додатково надано до відповідача архівні довідки про призначення пенсії Інгулецького гірничо - збагачувального комбінату від 06.05.2022 року № 459, №460. Довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.05.2022 року № 10/2557, №10/2558, № 10/2568, № 10/2567, № 10/2566, що підтверджується випискою з електронного кабінету.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.07.2022 вих. № 0800-0202-8/26880 повідомлено представника позивача, що заява розглянута в рамках Закону України "Про звернення громадян" та рекомендовано з урахуванням ст. 44 Закону № 1058, після особистого звернення позивача до будь-якого діючого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) з заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком № 22-1 та Постановою №1279, можливо буде повернутися до питання призначення пенсії. Зазначив, що відповідач не виносив рішення по відмову позивачу у призначенні пенсії. Крім того, користувачу, який авторизувався на вебпорталі за допомогою КЕП, надається можливість заповнити звернення на призначення пенсії, підписати його КЕП та надіслати його до підсистеми "Звернення". Для цього призначено пункт меню особистого кабінету користувача "Заява на призначення пенсії" (для користувачів, які не є пенсіонерами).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.01.2023 по справі №280/6161/22, яке набрало законної сили 29.03.2023 позов було задоволено частково, визнано протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області у розгляді заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.04.2021 та заяви від 27.06.2022, викладені у листах вих. № 0800-0202-8/1959 від 28.04.2022 3 та вих. № 0800-0202-8/26880 від 04.07.2022; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2022 про призначення пенсії за віком та заяву від 27.06.2022, відповідно до вимог Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ГУ ПФУ у Запорізький області на виконання рішення суду по справі №280/6161/22 від 18.01.2023 розглянуло заяву ОСОБА_2 від 20.10.2022 про призначення пенсії за віком та Рішенням №20 від 11.04.2023 відмовило у призначенні пенсі за віком. У рішенні у якості підстав для відмови зазначено наступне: «Після перегляду пенсійної справи з урахуванням рішення суду страховий стаж особи відсутній.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви трудову книжку НОМЕР_2 від 18.12.1975 не взято до розгляду, оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище заявника не відповідає не відповідає паспортним даним, Для підтвердження трудової книжки слід долучити свідоцтво про народження.

Звертаємо увагу, що в трудовій книжці НОМЕР_2 є запис про проходження військової служби з 09.11.1973 року по 17.11.1975 рік, який заповнений неналежним чином (відсутній наказ видачі військового квитка, посади уповноваженої особи, її ініціали, підпис та печатка). Для подальшого розгляду періоду проходження військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку...

В заяві про призначення пенсії від 20.10.2022 року невірно вказано дату народження заявника 17.04.1952 рік, що не відповідає паспортним даним...

В заяві зазначено адресу ( АДРЕСА_1 ) яка не підтверджена…

Прийнято рішення відмовити ОСОБА_2 в призначенні пенсії…у зв`язку з відсутністю оригіналів документів: а саме, діючого паспорту громадянина України для виїзду за кордон та з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Також листом вих. №0800-0202-8/16881 від 26.02.2024 року відповідач надав представнику позивача відповідь на заяву щодо виконання рішення суду по справі №280/6161/22 та повідомив про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача на підставі поданих сторонами письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно зі статтями1,3,8 Конституції Українилюдина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно достатті 22 Конституції Україниправа і свободи людини та громадянина, закріплені цієюКонституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наведеного слідує висновок, що з 7 жовтня 2009 року пенсія громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон виплачується на загальних підставах, незалежно від наявності відповідного міжнародного договору між Україною та державою, в якій проживає пенсіонер.

Більш того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В свою чергу, Верховний Суд України у своїй постанові від 6 жовтня 2015 року у справі № 21-2419а15 зазначив, що з дня набрання чинності рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 управління ПФУ має здійснювати виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846) (далі - Порядок).

Пунктом 1.1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Стаття 59 Конституції Українипередбачає, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, чинні норми законодавства містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з відповідною заявою не особисто, а через представника.

Пунктом 2.23 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що документи необхідні для призначення пенсії, можуть бути поданім як в оригіналах, та і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

За приписами пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Пунктом 4.2 Порядку встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.9 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи; особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно пункту 2.22 Порядку, документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства надають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно дост. 2 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III(далі - Закон № 2235-III), якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно достатті 5 Закону № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 13 вказаного Закону до документів, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус, належать посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Постановою Верховної Ради України від 23.02.2017 № 719-V затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення № 719-V).

Відповідно до п. 2 Положення № 719-V, паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно п. 3 Положення №719-V, паспорт оформляється особам, що проживають за кордоном і в установленому законодавством порядку набули громадянства України, - дипломатичними представництвами чи консульськими установами України за кордоном.

Відповідно до п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152(в редакціїпостанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

Як зазначено у спірному рішенні, однією з підстав для прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є не подання відповідачу оригіналу діючого паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Разом з тим, факт отримання Відповідачем копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон Позивача, чинного до 24.05.2026 (додаток №2 до позову) разом з оригіналом для засвідчення копії підтверджується розпискою повідомленням Відповідача від 20.10.2022 року №7165 (додаток №8 до позову) та розпискою-повідомленням Відповідача від 27.04.2023 року №2880 (додаток №10 до позову). Відповідно до викладеного твердження відповідача щодо нібито ненадання оригіналу документу, що посвідчує особу позивача, не відповідає обставинам справи.

Другою підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є відсутністьу позивача страхового стажу 15 років. Щодо цього суд зазначає наступне.

Пенсійне забезпечення громадян України здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Статтею 8 Закону №1058 визначено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років, за наявності страхового стажу від 15 до 19 років.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядку №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.2.2. наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо- кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо- кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.2.4 Інструкція №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення завіряються печаткою.

Пунктом 2.27 Інструкції № 58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, що була чинною на момент заповнення трудової книжки позивача.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, зокрема, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати тощо.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що підставою для не зарахування страхового стажу Позивача є "невідповідність дати народження позивача, зазначеної у заяві про призначення пенсії від 20.10.2022 (вказано 17.04.1952) з датою народження, зазначеною у паспорті громадянина України для виїзду за кордон (вказано 31.10.1955)" та виявлені недоліки у записах трудової книжки, а саме: "запис про проходження ним військової з 09.11.1973 по 17.11.1975, який заповнено неналежним чином, а саме, відсутній наказ про видачу військового квитка, не зазначено посаду уповноваженої особи, її ініціали, підпис та печатка".

Суд зазначає, що Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110). З прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується. Поряд з тим Інструкція №58 містить аналогічні положення щодо заповнення трудових книжок, що й попередня Інструкція №162.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції № 162).

Так, відповідно до пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене, на Позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/ перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 (реєстраційний номер у РСР 72366973).

Аргументи відзиву та рішення про відмову у призначення пенсії Відповідача не містять доводів про неправдивість або недостовірність відомостей, а тому зазначені відповідачем недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58). Нею покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Більш того, крім трудової книжки, Позивачем Відповідачу 27.06.2022 в доповнення до заяви ОСОБА_1 було додатково надано до відповідача оригінали архівних довідок про призначення пенсії Інгулецького гірничо - збагачувального комбінату від 06.05.2022 року №459, №460 та оригінали довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 05.05.2022 року № 10/2557, №10/2558, № 10/2568, № 10/2567, № 10/2566, що підтверджується рішенням суду по справі №280/6161/22 та розписками повідомленнями Відповідача.

Враховуючи викладене, у Відповідача наявні документи що підтверджують страховий стаж Позивача. Підстави для відмови в призначенні пенсії - відсутні.

Крім того, у випадку виникнення будь яких сумнівів, Відповідач мав можливість самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Щодо невідповідності дати народження позивача, зазначеної у заяві про призначення пенсії від 20.10.2022 (вказано 17.04.1952, замість вірного 31.10.1955) суд вважає що зазначене саме по собі не може бути підставою для неврахування позивачу страхового стажу та відмови у призначенні пенсії. Приавльну жату народження похивача можливо встановити з доданих до заяви документів трудової книжки та паспорта позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком.

Щодо посилання відповідача на відзиві на порушення позивачем строку звернення до суду суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів направлення копії спріного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, не надано також доказів отримання позивачем копії спірного рішення. У зв`язку з наведеним суд вважає, що позивачем не було порушено строку звернення дор суду під час подання цього позову.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачем прийнято протиправне рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим, та враховуючи те, що позивачем було подано повний перелік документів, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком з 19.04.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату її на вказаний банківський рахунок, підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про здійснення нарахування пенсії з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає частковому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №20 від 11.04.2023 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за віком з 19.04.2021 та здійснювати виплату на вказаний банківський рахунок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968, 96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя Н.В. Стрельнікова