Справа № 753/16660/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, третя особа - старший лейтенант ВАП інспектора Линник (Матвійчук) І.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві, третя особа - старший лейтенант ВАП інспектора Линник (Матвійчук) І.В. , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД № 385540 від 18.08.2023 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувану постанову було винесено на підставі листа від 07.07.2023 за №34778. При складанні постанови не було досліджено та не встановлено де саме відбулась подія, існування юридичної особи СТ «Межиріччя» та чи правдиві відомості про подію яка мала місце 02.06.2023. Протокол про адміністративне правопорушення не складався та не вручався позивачу. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови від 18.08.2023 лише на підставі фактів викладених у листі є грубим порушенням чинного законодавства України. Разом з тим, справа про адміністративне правопорушення винесена не за місцем вчинення правопорушення, що є порушенням законодавства України. Позивач зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, працівник поліції не відбирав пояснень в позивача та не надав позивачу можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.11.2024.

Апелянт у судовому засіданні у повному обсязі підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не зґявились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою в справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 385540, винесеною інспектором ВАП старшим лейтенантом Линник І.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Підставою винесення постанови стало те, що 02.06.2023 о 10 год. 50 хв. в СТ «Межиріччя», Вишгородський район, Київської області, водій ОСОБА_1 здійснив стоянку авто «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 з порушенням, а саме п. 15.1, 15.2, 15.10 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що вчинення правопорушення за оскаржуваною постановою підтверджується наданим представником відповідача доказами, зокрема фото додатками зробленими 02.06.2023 на місці події, де відображено сам автомобіль, власником якого є позивач і особисто останній. Що стосується доводів позивача про неналежного суб`єкта звернення, то такі доводи спростовуються наданим відповідачем витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де зазначено, що суб`єкт звернення до правоохоронних органів з приводу порушення позивачем ПДР України, зареєстрований належним чином, а номер ЄДРПОУ у заяві містить технічну помилку. Оцінюючи належність, достовірність, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні на підставі доказів наданих представником відповідача достовірно встановлено, що позивач порушив Правила дорожнього руху залишивши свій транспортний засіб на проїзній частині, що створило перешкоду для руху інших транспортних засобів, а тому, постанова винесена працівником поліції є законною та обґрунтованою та винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги: судом не було враховано:

- судом не було надано оцінки тому факту, що відповідач не надав прошиту та пронумеровану справу про адміністративне правопорушення, а отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх дій;

- судом не надано належної правової оцінки поданим відповідачем матеріалам на предмет їх належності та допустимості для прийняття, як доказів в справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, їх належності та допустимості, як підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення;

- судом також не надано оцінки доказам та аргументам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, які не спростовують позовні вимоги та не містять будь-яких доказів на підтвердження, як вини саме позивача, так і не містять будь-яких належних і допустимих доказів, які б давали підставу відповідачу взагалі розглядати адміністративну справу; в той же час до відзиву надано ксерокопії зображення яке не є фотографією і їх не було завірено ні представником ТОВ "Міжріччя", який їх надав, ні працівником поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, яких їх опрацьовував;

- всі долучені до відзиву додатки не завірені в установленому порядку, оскільки не містять встановлених Національним стандартом написів;

- ні оскаржувана постанова серії БАД № 385540 від 18.08.2023, ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо події адміністративного провопорушення, зокрема доказів щодо часу та засобів фото чи відео фіксації розташування транспортного засобу, яке було прикріплене до заяви № 2964 від 02.06.2023;

- оскаржувана постанова серії БАД № 385540 від 18.08.2023 взагалі не передбачає притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки в резолютивній частині вказано: «Постановив: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення ст. 38 у розмірі п. 1 ст. 247 (сроки розгляду)»;

- матеріали справи не містять доказів можливості вважати територію перед шлагбаумом КПП котеджного містечка «Міжріччя» "дорогого" у розумінні Правил дорожнього руху; Крім того, матеріали справи не містять належних доказів що транспортний засіб позивача зробив неможливим рух інших транспортних засобів та взагалі чи користуються інші транспортні засоби цією земельного ділянкою для проїзду.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 07.07.2023 на адресу відповідача надійшли матеріали справи з Вишгородського районного управління поліції в Київській області за фактом звернення гр. ОСОБА_3 , щодо порушень водієм транспортного засобу «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 п. 15.1, 15.2,15.10 ПДР України. До даного листа прикріплено заяву про вчинення адміністративного правопорушення, фото розташування транспортного засобу, довідка про розгляд заяви ОСОБА_4 , повідомлення про розгляд звернення. Виходячи з даних документів, третя особа направила позивачу повідомлення про необхідність з`явитися до відповідача з метою ознайомлення та розглядом адміністративної справи. Під час розгляду даної справи третьою особою, було встановлено, що позивач порушив п. 15.1, 15.2, 15.10 ПДР України та встановлено, що від моменту скоєння адміністративного правопорушення строк притягнення до адміністративної відповідальності сплину, таким чином при накладенні адміністративного стягнення застосовано ст. 38 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії БАД№ 385540, винесеною інспектором ВАП старшим лейтенантом Линник І.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Підставою винесення постанови стало те, що 02.06.2023 о 10 год. 50 хв. в СТ «Межиріччя», Вишгородський район, Київської області, водій ОСОБА_1 здійснив стоянку авто «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 з порушенням, а саме п. 15.1, 15.2, 15.10 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У силу положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно змісту п. 15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися в спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У відповідності до п. 15.2 ПДР, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка, чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Згідно з 15.10.Д ПДР, стоянка заборонена у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП, визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 02.06.2023 о 10 год. 50 хв. в СТ «Межиріччя», Вишгородський район, Київської області, водій ОСОБА_1 здійснив стоянку авто «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 з порушенням, а саме п. 15.1, 15.2, 15.10 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наданих представником відповідача фото, а саме, фото додатками зробленими 02.06.2023 на місці події, де відображено сам автомобіль, власником якого є позивач і особисто останній.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 74 КАС України, визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Водночас, у контексті наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки поданим відповідачем матеріалам на предмет їх належності та допустимості для прийняття, як доказів в справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, їх належності та допустимості, як підстави для складання постанови про адміністративне правопорушення. Також, слід врахувати, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Порядок засвідчення копій документів, визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Колегія суддів вважає, що надані до справи копії фотокарток не були належним чином завірені скаржником (а.с. 31-34), не дають можливість достименно встановити наявність в діях позивача порушення ПДР України та встановити всі обставини, які б давали можливість відповідачу для притягнення позивача до вдіповідальності за КУпАП.

Крім того, доводи сторони відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують позовні вимоги та не містять будь-яких доказів на підтвердження, як вини саме позивача, на противагу чому, позивач заперечує про факт стоянки транспортного засобу, при цьому, будь-яких пояснень від позивача отримано не було.

Колегія суддів висновує, що ні оскаржувана постанова серії БАД № 385540 від 18.08.2023, ні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо події адміністративного провопорушення, зокрема ідентифікаторів засобів фото-відео фіксації, яке було прикріплене до заяви № 2964 від 02.06.2023

Щодо посилань апелянта на те, що оскаржувана постанова серії БАД № 385540 від 18.08.2023 взагалі не передбачає притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки в резолютивній частині вказано: «Постановив: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення ст. 38 у розмірі п. 1 ст. 247 (сроки розгляду)», колегія суддів наголошує на тому, що, дійсно, оскаржуваною постановою не накладено стягнення через застосування строків притягнення до відповідальності.

Так, за ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Також, згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Слід зазначити, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови 18.08.2023, відповідач за приписами п. 7 ст. 247 КУпАП, мав закрити провадження в справі, через сплин строку для накладення адміністративного стягнення (подія відбулась 02.06.2023), прийнявши відповідне рішення за встановленою формою.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції за наслідком розгляду спору по суті, дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки з наданих до справи доказів представником відповідача, з урахуванням вимог КАС України щодо належності та допустимості доказів, не встановлено, що позивач порушив Правила дорожнього руху залишивши свій транспортний засіб на проїзній частині, що створило перешкоду для руху інших транспортних засобів.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не було враховано доводів позивача про незабезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист та надання пояснень, прийняття оскаржуваної постанови після сплину строку на притягнення до адміністративної відповідальності, що мало бути наслідком закриття провадження по справі, а не винесення постанови з резолютивною частиною, в якій констатовано зміст ст. ст. 38 та 247 КУпАП, а також те, що адміністративна справа була розглянута не на місці вчинення правопорушення та без належного встановлення всіх обставин та належності та допустимості наданих скаржником доказів.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, повідомлення про запрошення до УПП у м. Києві ДПП отримав 17.08.2023, а оскаржувана постанова прийнята 18.08.2023, тим самим, позивач був позбавлений реального права на захист, надання пояснень та доказів на спростування вчинення порушення ПДР України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням порушення відповідачем процедури розгляду та притягнення до відповідальності, що є суттєвим, постанова, винесена працівником поліції не у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому, що за ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, у зв`язку з неповним зґясуванням всіх обставин справи та порушенням норм матеріального/процесуального права.

Судові витрати підлягають розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 272, 286, 315, 317 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, третя особа - старший лейтенант ВАП інспектора Линник (Матвійчук) І.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 385540 від 18.08.2023.

Стягнути з Управління патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко