Справа № 160/22604/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
Працівниками відповідача проведена перевірка господарської одиниці з продажу тютюну, тютюнових виробів та електронних сигарет, проте позивач зазначає, що об`єктом перевірки є не її господарська діяльність, а суб`єкта господарювання під назвою «господарська одиниця ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , а є виключно орендарем частини приміщення та надала відповідні документи.
Позивач зазначає, що не здійснювала роздрібну торгівлю електронними сигаретами, які не мають марок акцизного збору, а і роздрібну торгівлю рідинами, що використовуються в електронних сигаретах без наявності відповідної ліцензії, що, на думку позивача, спростовує твердження відповідача зазначені в абз 2 та 3 п.2.2.20 акту перевірки від 10.06.2022 року, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
11.09.2024 року відповідач надав відповідь на відзив, де зазначив, що перевіркою встановлено факт реалізації підакцизного товару, проте у позивача була відсутня ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, що у повному обсязі доведено контролюючим органом.
17.09.2024 року позивач надала відповідь на відзив та зазначила, що в протоколі про адмінправопорушення від 03.06.2022 року та в поясненнях від 03.06.2022 року зазначено про проживання АДРЕСА_3 та позивач є внутрішньо переміщеної особи, яка змінила місце проживання з постійного м. Харків на тимчасове м. Дніпро, тому не отримувала оскаржуване податкове повідомлення-рішення та не знала про його існування.
23.09.2024 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, де надав доводи аналогічні відзиву на позовну заяву.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Види діяльності: 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих мага зинах; 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 79.11 діяльність туристичних агентств. Зазначене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого наявна в матеріалах справи.
Суд встановив, що 03.06.2022 року на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 1367-п контролювальний орган здійснив перевірку торгової точки за адресою: смт. Слобожанське, вул. Нижньодніпровське, 17, ТРЦ «Караван».
За результатами перевірки складено акт від 09.06.2022, яким встановлено порушення:
- п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- ст. 15, ст. 11 Закону України «Про державне виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, які використовуються в електронних сигаретах та пального»;
- п. 82.5 ст. 85 п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України;
- ст. 20, ст.21, ст. 22, ст. 23, ст. 24 Кодексів законів про працю України.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Спірним є питання правомірності прийнятих рішень податковим органом за результатами проведеної фактичної перевірки.
Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Відповідно до п. 80.7. ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Таким чином, приписи пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України містять дві підстави проведення перевірки.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок
Відповідно до пп. 81.1. ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відтак у вказаній нормі визначено, що зазначається в наказі та направленні на перевірку.
В наказі про призначення фактичної перевірки зазначається зокрема найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета та підстави для проведення перевірки.
Як свідчать встановлені обставини справи відповідач 03.06.2022 прийняв наказ № 1367-п про проведення фактичної перевірки господарської одиниці з продажу тютюну, тютюнових виробів та електронних сигарет за адресою: АДРЕСА_2 , ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вказаний наказ прийнято з посиланням на ст. 19-1, ст. 20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80, пп.69.2 п.69 підрозділу10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Норма пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України містить таку підставу перевірки як здійснення контролюючим органом функцій, проте містить і іншу підстав.
Вищезазначений наказ про призначення фактичної перевірки не містить зазначення мети перевірки, а також посилання на те, що перевірка призначається з питань дотримання вимог зокрема Законів України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а отже не дає цілковитого розуміння, що є підставою проведення перевірки, мети.
В наказі на перевірку, який досліджується у цій справі,окрім зазначення найменування об`єкта перевірки, найменування і реквізити суб`єкта господарювання відсутні.
Суду з поданих матеріалів перевірки є незрозумілим, яким чином перевіряючі встановили суб`єкта господарювання, що здійснює господарську діяльність у господарській одиниці з продажу тютюну, тютюнових виробів та електронних сигарет за адресою: АДРЕСА_2 , ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Верховний Суд у своїй постанові від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17 дійшов висновку, згідно з яким відсутність можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, має наслідком скасування наказу про призначення такої перевірки.
У постанові від 08 вересня 2021 року (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Як вже було вказано вище, у наказі на проведення перевірки найменування та реквізити суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, належать до обов`язкових.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від01.06.2022 року у справі №520/7331/21.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.
З огляду на вищевикладене, за результатами аналізу матеріалів справи, норм чинного законодавства України, а також беручи до уваги всі обставини справи, суд зробив висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд зробив висновок про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук