Справа № 160/12647/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна, до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (СДРПОУ НОМЕР_2 . далі - Відповідач) щодо не нарахування і не виплати належного ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер) за час проходження ним стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 04.05.2023 по 08.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 21.11.2023 по 02.12.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.01.2024 по 13.02.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.02.2024 по 25.03.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 26.03.2024 по 16.04.2024;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) грошове забезпечення (основні та щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер) за час проходження ним стаціонарного лікування, лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 04.05.2023 по 08.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 21.11.2023 по 02.12.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.01.2024 по 13.02.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.02.2024 по 25.03.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 26.03.2024 по 16.04.2024;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди завданої протиправними діяннями відповідача щодо невиплати належного грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.05.2023 під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 отримав акубаротравму з пошкодженням лівої барабанної перетинки, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) рід 22.11.2023 №258.
04.05.2023 по 08.05.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній роті Військової частини НОМЕР_1 .
21.11.2023 - 02.12.2023 позивач проходив стаціонарне лікування у комунальному некомерційному підприємстві Балаклійської міської рада Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (КНП БМР ХО «БКБЛІЛ»).
30.01.2024 13.02.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Державній установі «Національний інститут терапії імені Л.Т.Малої Національної Академії медичних наук України».
13.02.2024 25.03.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Державній установі «Інститут неврології психіатрії та наркології».
22.03.2024 позивач пройшов ВЛК Військової частини НОМЕР_4 за результатом якої встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби та позивач потребує переведення для подальшого лікування (довідка ВЛК від 22.03.2024 №349).
26.03.2024 16.04.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Військовій частині НОМЕР_5 .
За періоди перебування на стаціонарному лікування відповідач не виплатив позивачу належне йому грошове забезпечення основні та щомісячні додаткові виплати, а також додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення. Для отримання інформації про нараховане та виплачене грошове забезпечення на адресу відповідача було направлено адвокатський запит від 05.34.2024 №28, вручений відповідачу 18.04.2024. Однак станом на 09.05.2024 позивач жодної відповіді від відповідача не отримав.
Вказане стало підставою для звернення до суду.
Також позивач вважає, що вказаними протиправними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн, яку він просить стягнути на його користь.
03.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, оскільки позивачем не надано доказів не виплати йому або виплати не в повному обсязі відповідачем належних виплат.
Відповідач указує, що за період з 04.05.2023 по 08.05.2023 позивача включено до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2089/нагп від 05.06.2023 про виплату додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн пропорійно дням.
За інші періоди травня 2023 року: 01.05.2023-04.05.2023, 08.05.2023-31.05.2023 позивача включено до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди пропорційно з розрахунку 100000 грн (пропорційно дням) у зв`язку з його участю у бойових діях.
Щодо інших періодів перебування позивача на стаціонарному лікуванні відповідач вказав, що він не мав доступу до первинних медичних документів позивача, а вперше такий доступ ним отримано 16.05.2024 з отриманням доступу до матеріалів цієї адміністративної справи в електронному кабінеті ЄСІТС. З урахуванням отриманих фактичних даних позивача буде включено в наказ командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди та виплата такої винагороди буде проведена протягом червня 2024 року за рахунок коштів, які будуть отримані від розпорядника бюджетних коштів. Підстав для включення позивача до наказу командира військової частини про виплату додаткової винагороди за період 01.04.2024-16.04.2024 немає, оскільки 23.04.2024 позивач самовільно залишив військову частину.
В частині вимог щодо нарахування і виплати грошового забезпечення (саме основних та щомісячних видів грошового забезпечення, які мають постійний характер) за періоди стаціонарних лікувань, відповідач зазначає, що позивач не навів жодних аргументів на підтвердження довільної тези про те, що йому це грошове забезпечення не виплачувалося, або виплачувалося не у повному обсязі. За таких умов у відповідача не виникає обов`язку доведення ані відсутності факту своєї бездіяльності, ані правомірності своїх дій чи бездіяльності. Відповідач указує, що надана ним до відзиву довідка свідчить про те, що грошове забезпечення позивачу виплачувалося у повному обсязі та своєчасно.
06.06.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та вказав, що відповідач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення за період його лікування.
Крім цього, позивач указує, що у відзиві також зазначено, що позивач, нібито, самовільно залишив військову частину, проте відповідач не надав жодних доказів своїм твердженням, а відтак ці доводи є безпідставними.
Підтримує позивач і свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.
10.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в яких він вказав, що позивач не надав до Військової частини НОМЕР_1 документів з усіма реквізитами за формами, визначеними Міністерством охорони здоров`я України за два періоди лікувань: 21.11.2023-02.12.2023, 30.01.2024-13.02.2024. А з наданого документу за 30.01.2024 встановлено, що причина лікування позивача не пов`язана з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.
Відповідач зауважує, що до нарахування і виплати позивачу премії за квітень 2023 року застосовано вимоги абз.2 п.5 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260), з огляду на його невихід на службу без поважних причин 23.04.2024 та у подальшому (факт відображено у належному документі наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 84 від 25.04.2024.
Відповідач уважає, що надав на вимогу суду доказ виплати грошового забезпечення позивачу у спірні періоди довідку про розмір нарахованих і перерахованих сум від 02.06.2024.
Відповідач надає інформацію щодо змісту абревіатур, використаних у довідці від 02.06.2024 : ПО - посадовий оклад; ОВЗ - оклад за військовим званням; «%НВР» - надбавка за вислугу років; « 87,8%НзОПВ/С» - надбавка за особливості проходження військової служби; «Додаткова винагорода» - додаткова винагорода згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Жодних інших винагород, які в своїй назві містять слово «додаткова», крім передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, не існує.
01.07.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд витребувати докази у позивача, що викладені у клопотанні, а саме про:
витребувати у позивача докази, що становлять банківську таємницю (про стан рахунку клієнта у банківській установі та платіжні операції на користь клієнта) - докази отримання ним грошового забезпечення та додаткової винагороди (у виді виписки даних про операції за його рахунком у банківській установі, реквізити якого він повідомив військовій частині НОМЕР_6 для отримання виплат) за періоди з травня 2023 року по травень 2024 року, червень 2024 року.
Також відповідач просить суд дослідити доказ - довідку від 25.06.2024 про розрахунок та сплату додаткової винагороди ОСОБА_1 ; клопотання подається не у строк, передбачений ч.3 ст.79, ч.1 ст.80 КАС України у зв`язку з тим, що процедури по отриманню відповідних бюджетних коштів у їх розпорядника та перерахування коштів ОСОБА_1 завершено 25.06.2024, у строки, передбачені п.6 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 та п.8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ № 260 від 07.06.2018.
05.08.2024 розгляд справи не відбувся через оголошений сигнал повітряної тривоги на території Дніпропетровської області.
Про дату та час наступного судового засідання (26.08.2024 об 11:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
26.08.2024 розгляд справи не відбувся через оголошений сигнал повітряної тривоги на території Дніпропетровської області.
Про дату та час наступного судового засідання (09.09.2024 о 10:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
У зв`язку з перебуванням судді Кучугурної Н.В. на лікарняному 09.09.2024 справа була знята з розгляду.
Ухвалою суду від 19.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 02 жовтня 2024 року на 16:00 год.
У судове засідання 02.10.2024 учасники справи не прибули, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою суду від 02.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів.
Цією ж ухвалою витребувано за ініціативою суду у Військової частини НОМЕР_1 :
- належним чином засвідчену копію наказу про зарахування ОСОБА_1 у розпорядження командира;
- докази включення ОСОБА_1 у наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди та докази виплати такої винагороди у червні 2024 року (про що відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву).
Також цією ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується учасниками справи те, що ОСОБА_1 (позивач) з 28.05.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (відповідач).
22.11.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу була видана довідка №258 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). У довідці вказано, що ОСОБА_1 03 травня 2023 року одержав: ВТ, Акубаротравма з пошкодженням лівої барабанної перетинки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі н.п.Червонопопівка (Луганська обл.). Не під впливом наркотичного та алкогольного сп`яніння, та був в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кулезахисний).
Також, суд установив, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні:
з 04.05.2023 по 08.05.2024 в медичні роті В/ч НОМЕР_1 . Діагноз ВТ. КБ (03.05.2023)ю Пошкодження лівої барабанної перетинки;
з 21.11.2023 по 02.12.2023 в КНП БМР ХО «БКБЛІЛ». Повний діагноз: наслідки ВТ (04.05.2023) у вигляді тривожно-фобічного та інсомнічного синдромів;
з 30.01.2024 по 13.02.2024 у Державній установі «Національний інститут терапії імені Л.Т.Малої Національної академії медичних наук України». Клінічний діагноз: хронічний ерозивний гастродуоденіт з H.pylory з вираженим абдомінально-больовим синдромом в стадії загострення. Дискінезія жовчовивідних шляхів за гіпомоторним типом, біліарний сладж;
з 13.02.2024 по 25.03.2024 в Державній установі «Інститут неврології психіатрії та наркології». Повний діагноз: розлад адаптації, асоційований з бойовим стресом, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, з виходом в легку астенію. F43.2;
з 26.03.2024 по 16.04.2024 у Військовій частині НОМЕР_5 . Основний діагноз: розлад адаптації асоційований з бойовим стресом у вигляді тривожно-депресивного синдрому, з виходом в легку астенію (F43.2).
Позивач та його представник указують, що за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні йому не були виплачені належне грошове забезпечення (основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер) та додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн, передбачена Постановою КМУ від 28.02.2024 №168, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн не виникає.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Згідно з пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Так, суд установив, що 22.11.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу була видана довідка №258 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). У довідці вказано, що ОСОБА_1 03 травня 2023 року одержав: ВТ, Акубаротравма з пошкодженням лівої барабанної перетинки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини.
В довідці вказано, що вона є Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, тому ця довідка, відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, є підставою для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Позивач перебував на стаціонарному лікуванні:
з 04.05.2023 по 08.05.2024 в медичні роті В/ч НОМЕР_1 . Діагноз ВТ. КБ (03.05.2023)ю Пошкодження лівої барабанної перетинки;
з 21.11.2023 по 02.12.2023 в КНП БМР ХО «БКБЛІЛ». Повний діагноз: наслідки ВТ (04.05.2023) у вигляді тривожно-фобічного та інсомнічного синдромів;
з 30.01.2024 по 13.02.2024 у Державній установі «Національний інститут терапії імені Л.Т.Малої Національної академії медичних наук України». Клінічний діагноз: хронічний ерозивний гастродуоденіт з H.pylory з вираженим абдомінально-больовим синдромом в стадії загострення. Дискінезія жовчовивідних шляхів за гіпомоторним типом, біліарний сладж;
з 13.02.2024 по 25.03.2024 в Державній установі «Інститут неврології психіатрії та наркології». Повний діагноз: розлад адаптації, асоційований з бойовим стресом, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, з виходом в легку астенію. F43.2;
з 26.03.2024 по 16.04.2024 у Військовій частині НОМЕР_5 . Основний діагноз: розлад адаптації асоційований з бойовим стресом у вигляді тривожно-депресивного синдрому, з виходом в легку астенію (F43.2).
З цієї довідки суд установив, що вказана додаткова винагорода за травень 2023 року позивачу була нарахована та виплачена.
Також, надано довідку про донарахування ОСОБА_1 (у зв`язку з отриманням доступу до первинних медичних документів) та виплату додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
Ця довідка свідчить про те, що за періоди з 21.11.2023 по 02.12.2023, з 30.01.2024 по 13.02.2024, з 13.02.2024 по 25.03.2024, з 26.03.2024 по 31.03.2024, які є періодами перебування позивача на стаціонарному лікуванні, позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн.
Щодо виплати додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 16.04.2024 відповідач указує, що підстав для включення позивача до наказу командира військової частини про виплату додаткової винагороди за період 01.04.2024-16.04.2024 немає, оскільки 23.04.2024 позивач самовільно залишив військову частину.
Так, відповідно до п.15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
25.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ №84, згідно з яким, ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину з пункту постійної дислокації, вважається незаконно відсутнім на службі з 23 квітня 2024 року. В наказі вказано про призупинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 23 квітня 2024 року.
Отже, позивач самовільно залишив військову частину 23.04.2024, тому підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди у місяці, в якому позивач самовільно залишив військову частину, а саме за період з 01.04.2024 по 16.04.2024, немає.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, за спірні у цій справі періоди ним у повному обсязі були нараховані та виплачені позивачу суми додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовної заяви у наведеній частині позовних вимог.
Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п.2 Розділу І Порядку 3260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
З цієї довідки суд установив, що у спірні у цій справі періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні відповідачем були нараховані та виплачені суми посадового окладу; окладу за військовим званням; надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження військової служби.
Також суд зазначає, що визначення сум грошового забезпечення та його види, на які має позивач під час проходження ним військової служби, віднесено до повноважень відповідача.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем взагалі не наведено обставин, які стосуються невиплати, на його думку, у повному обсязі грошового забезпечення за спірні у цій справі періоди.
За встановлених обставин, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовної заяви в наведеній частині позовних вимог.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
З урахування наведених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
При цьому, обов`язок доказування стосується не лише самого факту заподіяння моральної шкоди, а і розміру моральної шкоди, який заявлено до відшкодування.
Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Однак, суд зазначає, що позивачем таких доказів суду не надано.
Таким чином, відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд указує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає про відмову в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна