Справа № 380/9509/24
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 рокусправа № 380/9509/24
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Львівська, 659А/2, м. Городок, Львівська область, 81500; ), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ017030 від 25 жовтня 2023 року, яка винесена відносно ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно неї винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ017030 у зв`язку з допущенням перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 3акону України «Про автомобільний транспорт». З вказаною постановою позивачка не згідна, вважає її незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з підстав, наведених у позові, тому просить його задовольнити.

Ухвалою судді від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок та направлення на рейдову перевірку було проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) у Волинській області, на а/д Н-22, 127 км. При проведенні перевірки, було перевірено транспортний засіб марки MAN, номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом SCHMITZ номерний знак НОМЕР_3 на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання ТТН № Р8722 від 19.09.2023. Під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: на момент проведення перевірки відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу на тягач MAN, номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричіп SCHMITZ номерний знак НОМЕР_4 , чим порушено ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу на MAN, номерний знак НОМЕР_5 , та напівпричіп SCHMITZ номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідач зазначає, що 19.09.2023 під час рейдової перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_2 було надано посадовій особі Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну №P8722 від 19.09.2023, згідно з якою автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 , замовником, вантажовідправником - ТзОВ «ОБІО», вантажоодержувачем - ТОВ «БЛОК ТРЕЙД». Зазначає, що єдиним документом, який підтверджує проходження технічного контролю для здійснення внутрішнього перевезення вантажу по території України є протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Обов?язкова наявність протоколу технічного стану транспортного засобу передбачена чинним законодавством у сфері автомобільного транспорту, а за його відсутність настає відповідальність, встановлена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Посилання позивачки на Угоду про прийняття єдиних умов періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів, затвердженої Указом Президента України від 28 лютого 2006 року №159/2006, в даних спірних правовідносинах вважає недоречним, оскільки нею передбачено, що Міжнародний сертифікат технічного огляду є необхідним при виконанні саме міжнародних автоперевезень до країн, що є учасницями цієї Угоди. З наведених у відзиві підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ФОП ОСОБА_1 з 03.06.2004 зареєстрована як фізична особа-підприємець (дата запису: 17.10.2006, номер запису: 0019633), види діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний); 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

19.09.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки, на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №НР000077 від 15.09.2023 проводилася рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

У ході проведення вказаної перевірки 19.09.2023 на автомобільній дорозі Н-22, 127 км у Волинській області посадовими особами Укртрансбезпеки було перевірено трансопртний засіб MAN, номерний знак НОМЕР_5 , з напівпричіпом SCHMITZ номерний знак НОМЕР_4 на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами проведеної перевірки складено Акт серії АР № 001755 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.09.2023.

У акті зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», під час здійснення внутрішніх перевезень вантажу (плити теплоізоляційні) згідно ТТН №Р8722 від 19.09.2023 та на момент проведення перевірки відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу на тягач MAN, номерний знак НОМЕР_5 , та напівпричіп SCHMITZ номерний знак НОМЕР_4 , чим порушено ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». Відповідальність за дане порушення передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій з актом ознайомлений під підпис, надав пояснення, що при перевірці транспортного засобу не було українського протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, проте були присутні сертифікати європейського зразка.

За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 017030 від 25.10.2023 за порушення абз. 3 ч. 1ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Цією постановою стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , як перевізника адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Статтею 2 Закону № 2344-ІІІ визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо є обов`язковими для власників транспорту.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Однак, перелік документів, визначений ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, не є вичерпним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17, зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з статтею 22 Закону №2344-ІІІ технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів та їх складових виконують з метою підтримання їх у належному стані та забезпечення встановлених виробником технічних характеристик під час використання, зберігання або утримання протягом періоду експлуатації.

Виконавцями технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів є суб`єкти господарювання, які відповідають таким вимогам: мають власні або орендовані засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають установленим законодавством вимогам; роботи з технічного обслуговування і ремонту здійснює персонал необхідного рівня професійної кваліфікації відповідно до видів цих робіт; мають виробничі споруди, засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають встановленим законодавством вимогам.

Відповідно до ст. 23 Закону №2344-ІІІ контроль технічного стану транспортних засобів включає: обов`язковий технічний контроль транспортних засобів; перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками. Перевірку технічного стану транспортних засобів під час обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюють суб`єкти господарювання, визначені відповідно до Закону України «Про дорожній рух» в порядку, який встановлює Кабінет Міністрів України. У період між обов`язковими технічними контролями відповідність технічного стану транспортних засобів вимогам законодавства забезпечує перевізник.

Отже, порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Перевірка технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками здійснюється в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб`єктами проведення обов`язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі Порядок 137) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку.

Судом встановлено, що транспортний засіб з причепом, які використовувалися позивачем для надання послуг вантажних перевезень, відносяться до категорії вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, та які відповідно до статті 35 «Про дорожній рух», пункт 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Порядком № 137, підлягають проходженню обов`язкового технічного контролю.

У відповідності із ч.1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його.

Враховуючи наведене вище суд поділяє твердження відповідача, що оскільки документи щодо проходження технічного контролю транспортного засобу передбачені законодавством та є обов`язковими при експлуатації транспортного засобу, то такі документи водій повинен мати та пред`являти на вимогу органів державного контролю. Тобто, необхідність наявності у водія документів щодо проходження технічного контролю, охоплюється положеннями статті 48 Закону № 2344-III, а їх відсутність є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу спірною постановою слугував висновок відповідача щодо перевезення вантажу транспортним засобом за відсутності протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Разом з цим суд, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що до перевірки водієм надавалися Міжнародні сертифікати придатності до експлуатації вантажних автомобілів та причепу UA1253630 та НОМЕР_6 , які повинні були бути враховані відповідачем під час перевірки в силу вимог Угоди про прийняття єдиних умов періодичних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів.

Однак на переконання суду такі аргументи є помилковим з оглядну на наступне.

Так, Україна є учасником ряду міжнародних договорів у сфері дорожнього руху та дотримання безпеки на дорогах.

Національне законодавство щодо дорожнього руху та його безпеки побудоване на нормах Конвенції про дорожній рух. Конвенція є базовим міжнародним документом, яким регулюється міжнародний дорожній рух та встановлюються вимоги до безпеки ТЗ та їхнього технічного стану. Зокрема, Конвенція містить вимоги щодо проведення технічних оглядів.

Європейська Угода 1971 р., що доповнює Конвенцію про дорожній рух, передбачає видачу Міжнародного сертифікату технічного огляду. Строк дії МСТО не більше одного року.

Крім того, періодичні технічні огляди є предметом окремої Віденської Угоди 1997 р., затверджену Указом Президента №159/2006 (159/2006) від 28.02.2006, яка має на меті забезпечити більшу однаковість і узгодженість принципів застосування приписів в цій сфері. Ця Угода забезпечує правову основу та процедуру для прийняття одноманітних норм, які стосуються проведення технічних оглядів транспортних засобів, які знаходяться в експлуатації та видачі міжнародних сертифікатів.

Так, відповідно до п. 18 Порядку 137, перевірка конструкцій і технічного стану транспортних засобів проводиться згідно з Вимогами до перевірки. У разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану із самоклейною міткою радіочастотної ідентифікації, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу. У разі негативного результату або невідповідності даних у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу за формою згідно з додатком 4.

Положеннями п. 19 Порядку № 137 визначено, що якщо протокол перевірки технічного стану застосовується як альтернатива Міжнародному сертифікату технічного огляду (на вимогу замовника), його видають акредитовані згідно із Законом України Про акредитацію органів з оцінки відповідності виконавці відповідно до Угоди про прийняття єдиних умов періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів із зазначенням у протоколі слів такого змісту: Міжнародний технічний огляд проведено.

За поданням Мінінфраструктури, згідно з пунктом 4 доповнення 2 до Віденської Угоди 1997 р., протокол обов`язкового технічного контролю нотифіковано рішенням сесії Комітету з внутрішнього транспорту ЄЕК ООН від 14.06.2013.

Аналіз наведених вище норм Законів та Порядку № 137 дає підстави для висновку, що для всіх транспортних засобів, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у органах Україні обов`язковим є наявність протоколу перевірки їх технічного стану. Наявність Міжнародного сертифікату технічного огляду є необхідною умовою при виконанні міжнародних автоперевезень до країн, що є учасниками Угоди про прийняття єдиних умов періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів, затвердженої Указом Президента України від 28.02.2006 №159/2006.

При цьому, якщо перевізник має національний протокол з відміткою про проведення міжнародного технічного огляду, додатково Міжнародний сертифікату технічного огляду оформляти не потрібно.

Разом з цим, Міжнародний сертифікату технічного огляду не замінює національний протокол, який у всіх випадках є обов`язковим і лише він у межах України підтверджує проходження обов`язкового технічного огляду транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція підтримана Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 31.05.2024 у справі № 380/23519/23.

Більше того, суд звертає увагу, що Віденською Угоди 1997 р., затвердженою Указом Президента №159/2006 (159/2006) від 28.02.2006, встановлено зразок міжнародного сертифіката технічного огляду (далі - МСТО), який наведений у доповненні 2 до вказаної Угоди.

Міжнародний сертифікат техогляду (МСТО) це документ, який підтверджує відповідність транспортного засобу вимогам державних стандартів і технічних норм країн-учасників Віденської угоди 1997 року.

Натомість з матеріалів справи слідує, що представлені до перевірки сертифікати, на які посилається позивач не відповідають формі, затвердженій Угодою.

Так, судом встановлено, що під час перевірки водієм надано посадовим особам сертифікати придатності до експлуатації ЄКМТ сертифікати №UA1253630 від 05.09.2023 та №UA1253631 від 05.09.2023.

За змістом Порядку проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту, який затверджено наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2004 року №757, сертифікат на відповідність резолюціям Європейської Конференції Міністрів Транспорту (ЄКМТ) це документ, який підтверджує відповідність транспортного засобу вимогам резолюцій Європейської Конференції Міністрів Транспорту. ЄКМТ видається після проведення техогляду транспортного засобу на уповноваженій станції техогляду терміном на 30 днів жовтий та 365 днів зелений.

Обидва підвиди техогляду МСТО і ЄКМТ є обов`язковими для транспортних засобів, які виїжджають за межі України та не підміняють один одного, а тому в даному випадку позивач помилково посилається на положення Віденської Угоди.

Відтак, враховуючи, що на момент проведення перевірки у позивача був відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу відповідачем правомірно прийнято спірну постанову.

При цьому, суд також критично оцінює доводи позивача про те, що вона не є перевізником, а відтак не є суб`єктом відповідальності з огляду на положення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, відповідно до вказаної норми у товарно-транспортній накладній обов`язково зазначається автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення.

Правила № 363 визначають, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах.

У постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 140/6000/22 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. У тій самій постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника.

Відтак, на думку суду, зазначення позивача в графі «автомобільний перевізник» товарно-транспортної накладної №Р8722 від 19.09.2023, на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу у спірних правовідносинах, спростовує доводи позивача про те, що вона не є перевізником, а тому і суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільні перевезення.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 560/514/22.

Одночасно не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що згідно з ТТН №Р8722 від 19.09.2023 автомобільним перевізником було ТОВ «КСТ ЕКСПРЕС», адже у вказаній накладній не міститься жодних відомостей про такого суб`єкта господарювання.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо неналежного розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за її відсутності, з огляду на таке.

Так, пунктами 25, 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

З аналізу викладеного законодавства вбачається, що Порядком № 1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас, неявка суб`єкта господарювання на розгляд такої справи не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення.

При цьому, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17, а також від 14.12.2023 у справі №280/1426/20.

З матеріалів справи судом встановлено, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №AP001755 від 19.09.2023, було призначено на 25.10.2023, про що позивачці був направлений лист від 28.09.2023 №74574/31/24-23 на адресу місцезнаходження фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань - АДРЕСА_2 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що надсилання відповідачем повідомлення рекомендованим листом за зареєстрованим місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків щодо інформування суб?єкта господарювання про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому, відносини між оператором поштового зв?язку, який доставляє листи, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача).

Отже, позивача було належно повідомлено про розгляд справи, крім того відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення, а також не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Підсумовуючи вищевказане, порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт знайшло своє підтвердження в акті перевірки, а постанова відповідача про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №ПШ017030 від 25 жовтня 2023 року є правомірною та не підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то, в силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна