Справа № 524/11028/24
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2024-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/524/167/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив скасувати постанову № ПС002976 від 02 вересня 2024 року, прийняту уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що: умовою притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 132-1 КУпАП є встановлення факту ухилення або відмови від проходження габаритно-вагового контролю саме в зоні габаритно-вагового контролю; акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю складено посадовою особою Укртрансбезпеки поза зоною габаритно-вагового контролю, тому є неналежним доказом на підтвердження відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю; матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних, допустимих, достовірних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; постанова про накладення адміністративного стягнення не містить даних, які саме норми Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» та Правил дорожнього руху (далі ПДР) порушив водій.

Ухвалою від 30 вересня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від Укртрансбезпеки надійшов відзив на адміністративний позов, у якому вона заперечила щодо задоволення позовних вимог та зазначила, зокрема, що: доводи позивача про відсутність складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП, свідчать про помилкове тлумачення ним змісту наведеної норми; висновки позивача про те, що акт відмови від проходження габаритно-вагового контролю може бути складено виключно в зоні габаритно-вагового контролю ґрунтуються на аналізі нормативно-правового акта, прийнятого до внесення відповідних змін до законодавства, яке регулює відповідальність за оскаржуваною постановою; матеріали справи містять всі необхідні документи, на підставі яких можна встановити обставини виявленого порушення; оскаржувана постанова складена відповідно до вимог чинного законодавства.

Окрім того, представник відповідача пояснив, що 11 серпня 2024 року старший інспектор відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Кучеренко А. А. на підставі направлення № 000032 від 01 серпня 2024 року здійснив рейдову перевірку, під час якої об 11:14 за адресою а/д М-28 Одеса-Южне км 15+00 зупинив вантажний автомобіль у складі вантажного сідлового тягача «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 та причепа «КТС» д.н.з. НОМЕР_2 . Під час перевірки та візуального огляду цього транспортного засобу інспектор встановив імовірне перевантаження останнього за візуальною ознакою, а саме просідання підвіски цього транспортного засобу. У зв`язку з наведеним інспектор запропонував водію ОСОБА_2 пройти зважування цього транспортного засобу у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-14 Одеса-Мелітополь 21км+434м, про що прийнято рішення щодо супроводження, копію якого вручено цьому водієві під розписку. Водій ОСОБА_2 погодився на проходження габаритно-вагового контролю в пункті габаритно-вагового контролю, що розташований на а/д М-14 Одеса-Мелітополь 21км+434м, після чого зазначений транспортний засіб у супроводі службового автомобіля Укртрансбезпеки почав рух у напрямку зазначеного пункту контролю. Однак, під час руху транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 відхилився від заданого маршруту з метою ухилення від проходження габаритно-вагового контролю, але був повторно зупинений на а/д М-28 Одеса-Южне. Після повторної зупинки водій ОСОБА_2 відмовився від проходження габаритно-вагового контролю, про що посадова особа Укртрансбезпеки склала акт № 017436 про відмову від проходження габаритно-вагового контролю та акт про блокування автомобільного транспортного засобу, внаслідок чого цей транспортний засіб було заблоковано. Водій ОСОБА_2 самовільно зняв блокуючий пристрій та продовжив рух за визначеним у товарно-транспортній накладній маршрутом, у зв`язку з чим співробітники Укртрансбезпеки вжили заходи щодо слідування за водієм та його подальшої зупинки.

Листом від 12 серпня 2024 року № 69120/35/24-24 посадові особи Укртрансбезпеки запросили позивача на розгляд справи, призначений на 02 вересня 2024 року. За інформацією з трекового номеру, цей лист позивач отримав 21 серпня 2024 року. Листом від 02 вересня 2024 року № 76186/35/24-24 Укртрансбезпеки на адресу позивача направила копію постанови, яку за інформацією з трекового номеру позивач отримав 12 вересня 2024 року.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з абзацом дванадцятим частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (частина дванадцята статті 6 цього Закону).

За правилами цієї ж норми під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

За змістом статті 229 КУпАП органи автомобільного транспорту розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил користування автомобільним транспортом, зокрема за частиною третьою статті 132-1 цього Кодексу.

Адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України 27 вересня 2021 року № 512 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 року за № 1287/36909) передбачено, що справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, можливий лише у випадках, коли є підтвердження про належне повідомлення цієї особи про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зі змісту пункту 3 цього розділу вбачається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, Голова Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступник або керівник територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступник приймає рішення у справі, яке оформлюється постановою , зокрема про накладення адміністративного стягнення (додаток 2).

За правилами статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд установив, що посадова особа Укртрансбезпеки ОСОБА_3 постановою від 02 вересня 2024 року № ПС002976 визнала ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП, та наклала на нього штраф у сумі 51000,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 11 серпня 2024 року об 11:20 на а/д М-28 Одеса-Южне (км 15+00) водій ОСОБА_2 , здійснюючи вантажні перевезення на транспортному засобі «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «КТС» д.н.з. НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 , відмовився від проходження габаритно-вагового контролю.

При цьому зміст оскаржуваної постанови відповідає наведеним у статті 283 КУпАП та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті вимогам.

З позовної заяви та доводів позивача вбачається, що останній не заперечує наведених відповідачем фактів зупинення належного йому транспортного засобу та відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю. При цьому позивач звертає увагу суду, що така відмова мала місце поза зоною габаритно-вагового контролю, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Так, частиною третьою статті 132-1 КУпАП передбачено, що ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначенням відмова від габаритно-вагового контролю це будь-які дії або бездіяльність, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

У підпункті 7 пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2014 року за № 215/24992), встановлено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що частина третя статті 132-1 КУпАП встановлює відповідальність за правопорушення, яке полягає у відмові або ухиленні від проходження контролю, не конкретизуючи при цьому, в якому саме місці відбулась така відмова (ухилення): на дорозі, у зоні габаритно-вагового контролю чи в іншому місці. Порядок же встановлює порядок дій посадових осіб у випадку, якщо така відмова відбувалася саме в зоні контролю, та не регулює порядок дій цих посадових осіб поза цієї зоною.

Про правильність цього висновку свідчить також те, що зазначений Порядок затверджено 10 жовтня 2013 року, тобто до внесення відповідних змін до КУпАП (стаття 132-1 КУпАП доповнена частиною третьою на підставі Закону України від 29 червня 2021 року № 1582-IX) та прийняття Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, габаритно-ваговий контроль може здійснюватися виключно на спеціально обладнаному майданчику, який законодавство називає «зона габаритно-вагового контролю».

Тому вживання цього словосполучення у частині третій статті 132-1 КУпАП не змінює складу правопорушення, а лише конкретизує те, щоб відмова (ухилення) від здійснення контролю стосувалася «пропозиції» його проходження не в будь-якому місці, а саме в спеціалізованому.

Доводи позивача про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних, допустимих, достовірних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, спростовуються доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву, зокрема, копіями: рішення про супроводження транспортного засобу від 11 серпня 2024 року; акта про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу від 11 серпня 2024 року; акта про відмову проходження габаритно-вагового контролю № 017436; акта обстеження майданчика для здійснення габаритно-вагового контролю, розташованого на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, км 21+434 (ліворуч) від 12 березня 2024 року;

Пунктом 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Матеріали справи містять належні докази у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною третьою статті 132-1 КУпАП, а тому підстави для задоволення позовної заяви, у межах її доводів, відсутні.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 241-244, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. М. Ковальчук