Справа № 200/7289/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

05 листопада 2024 року Справа №200/7289/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати сину позивачки компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги одним платежем, призначену рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.02.2023 року № 14/168, - ОСОБА_2 - сину загиблого ОСОБА_3 у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, за період з 03.03.2023 року по 28.03.2024 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, - протиправною;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити сину позивачки компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги одним платежем, призначену рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.02.2023 року № 14/168, - ОСОБА_2 - сину загиблого ОСОБА_3 у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, за період з 03.03.2023 року по 28.03.2024 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Ухвалою від 22.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом (із зазначенням причин пропуску строку та підстав, з яких позивачка вважає ці причини пропуску строку поважними).

На виконання вимог вказаної ухвали позивачкою надано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Заява обґрунтована тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі № 200/4708/23, відповідно до якого відповідача було зобов`язано здійснити виділення ІНФОРМАЦІЯ_1 коштів для виплатити ОСОБА_2 , в інтересах якого діє позивачка у цій справі, одним платежем одноразової грошової допомоги у повній сумі, із врахуванням раніше виплачених сум, було оскаржене відповідачем.

В апеляційній інстанції оскарження було завершено 28.02.2024 року (апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення, а рішення суду залишено без змін), у касаційній інстанції оскарження було завершено 16.04.2024 року (відповідачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою).

При цьому виплата грошових коштів у повному обсязі, одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, за рішенням суду у справі № 200/4708/23 відбулась 28.03.2024 року - до моменту завершення касаційного оскарження 16.04.2024 року, коли касаційна скарга ще знаходилась на розгляді, а вказане рішення суду залишалось не остаточним.

У зв`язку з цим, на переконання позивачки, термін звернення до суду з даним позовом слід відраховувати із врахуванням зазначених обставин, тобто не лише з урахуванням дати виплати грошових коштів у повному обсязі за рішенням суду у справі № 200/4708/23, а і дати завершення касаційного оскарження вказаного судового рішення.

На думку позивачки, до завершення процедури касаційного оскарження рішення суду у справі № 200/4708/23 звернення до суду з позовом до відповідача стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів було передчасним.

Серед іншого, позивачка також вказує на те, що у період квітень-жовтень 2024 року кількість повітряних тривог по Рівненській області, де мешкає позивачка з неповнолітнім сином, становила 149. З метою збереження життя та здоров`я вони істотний проміжок часу перебували в укритті. У цей же період часу кількість обстрілів збільшилася та через масовані російські обстріли в Україні виник дефіцит електроенергії, у зв`язку з чим з 15.05.2024 року НЕК "Укренерго" запровадило контрольовані аварійні відключення світла для промислових та побутових споживачів в усіх регіонах України. Так, протягом доби у деякі дні червня-серпня 2024 року електроенергія була наявна лише по 2-3 години, що негативно вплинуло на організацію підготовки та терміни подання позовної заяви до суду.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Водночас, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При визначенні початку строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 року у справі № 805/3881/18-а.

Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття ж "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати, звернулась до вповноваженої особи із заявою щодо надання відповідної інформації. В такому разі особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав, при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд наголошує на тому, що судове рішення у справі № 200/4708/23 набрало законної сили ще 28.02.2024 року (після завершення апеляційного оскарження), одноразова грошова допомога виплачувалась у період, починаючи з березня 2023 року, і по березень 2024 року.

При цьому факт касаційного оскарження судових рішень у справі № 200/4708/23 ніяк не впливає на вказані вище обставини (які позивачкою не заперечуються).

Відтак, протягом усього періоду з березня 2023 року по березень 2024 року позивачка була обізнана про те, що одноразова грошова допомога виплачувалася поетапно (а не одним платежем у повній сумі, із врахуванням раніше виплачених сум).

Суд зауважує, що проміжок часу з моменту початку проведення виплат на виконання рішення суду у справі № 200/4708/23 і до завершення виплат становить близько 1-го року, а з моменту завершення виплат і до дати звернення до суду з позовом - більше 6-ти місяців.

Тобто позивачка, будучи ще з березня 2023 року обізнаною про неналежне виконання рішення у справі № 200/4708/23 (тобто невиплату одноразової грошової допомоги одним платежем), звернулася до суду з цим позовом лише 16.10.2024 року, допустивши триваючу бездіяльність, зумовлену власною пасивною поведінкою.

Щодо вчинення процесуальних дій з урахуванням умов воєнного стану, про які, серед іншого, вказує позивачка у заяві, суд зазначає наступне.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, зокрема, про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку, у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов також у постановах від 18.01.2023 року у справі № 160/21195/21, від 16.02.2023 року у справі № 640/4426/22, від 16.02.2023 року у справі № 640/7964/21, від 27.03.2023 року у справі № 160/14362/21, тощо.

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 761/28821/20 Верховний Суд наголосив на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з цією обставиною. При цьому саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Відтак, введення воєнного стану на території України саме по собі (тобто за відсутності відповідних доказів) не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги доводи позивачки щодо того, що строк звернення до суду з позовом слід відраховувати з урахуванням дати завершення касаційного оскарження судових рішень у справі № 200/4708/23, а так само інші, наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, аргументи позивачки.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 зауважив, серед іншого, на тому, що обмеження строків звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" вказано, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Perez de Rada Cavanilles c. Espagne, № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (caso Osman contra Reino Unido, № 23452/94; Kreuz v. Poland, № 28249/95).

Таким чином, з огляду на викладене, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження цих строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Строки звернення до суду обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути дотримано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки згідно з національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Поважними причинами визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

Розглянувши заяву позивачки, суд не знаходить підстав для визнання наведених у ній причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним позовна заява підлягає поверненню позивачці без розгляду.

Згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом - неповажними.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та про зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачці без розгляду.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивачку права повторного звернення з цим позовом до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Дана ухвала суду складена і підписана 05 листопада 2024 року в порядку письмового провадження та набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч