Справа № 160/23477/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
28.08.2024 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП №809 о/с від 07.08.2024, в частині переведення для подальшого проходження служби (у зв`язку з проведенням реорганізації) відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини 1, абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0178716) на посаду інспектора взводу №3 роти №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно- раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнення з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції, з 08 серпня 2024 року (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0178716) на штатній посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції.
Ухвалою суду від 03.09.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 03.09.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- наказ ГУНП №809 о/с від 07.08.2024 року;
- докази ознайомлення позивача зі спірним наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №809 о/с від 07.08.2024 року;
- копію посадової інструкції позивача;
- відомості/інформацію, що послугували для прийняття спірного наказу;
- всі наявні докази щодо суті цього спору.
20.09.2024 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені до матеріалів справи витребувані судом додаткові докази.
25.09.2024 року позивачем до суду подано письмову відповідь на відзив відповідача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 31.10.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позов обґрунтований тим, що позивач проходив службу з 27.08.2012 року в ОВС, з 07.11.2015 року до 07.06.2016 року проходив службу в Національній поліції України, з 24.01.2024 року проходить службу на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Зазначає, що 08.08.2024 року у месенджері «WhatsApp» ОСОБА_3 отримав смс-повідомлення із вкладенням, а саме фотокопією Наказу (витягу) ГУНП №809 о/с, яким відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини 1, абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби (у зв`язку з проведенням реорганізації) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0178716) на посаду інспектора взводу №3 роти №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції, з 08 серпня 2024 року.
Також, вказує про те, що як видно зі спірного Наказу підставами прийняття рішення відносно ОСОБА_3 став Наказ Національної поліції від 07 червня 2024 №613 та подання від 07 серпня 2024 року.
Враховуючи дати винесення Наказів та подання вбачається, що відповідачем не дотримувались взагалі норми ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію». ОСОБА_3 не попереджували про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, не складали жодних актів про запропонування поліцейському посад, а отже вважає, що вказане переміщення відбулось із порушенням Закону.
Також, зазначає, що мав значні переваги в залишенні на службі на займаній посаді, оскільки здійснює догляд за обома батьками похилого віку, які мають ряд захворювань, а також не мають самостійного заробітку та позивач є єдиним працездатним членом сім`ї
Посилається на те, що спірний наказом його фактично перевели на роботу в іншу місцевість, без його згоди.
Додатково вказує на те, що позивач перебуваючи на посаді старшого інспектора - чергового чергової частини відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області 25.04.2024 року подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Дніпропетровській області із проханням перемістити його на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, на якій перебував майже весь час роботи в ОВС та НП.
Рапорт був розглянутий та підписаний усіма керівниками, та начальником ГУНП в Дніпропетровській області на рапорті зазначено: «До наказу».
Тобто на момент реорганізації ОСОБА_3 знайшов посаду, на якій продовжить службу та вказана посада була погоджена.
За таких обставин, вважає, що незрозумілим є питання звільнення ОСОБА_3 з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції відповідно до Наказу (витягу) ГУНП №809 о/с від 07.08.2024 року з 08 серпня 2024 року, якщо відповідно до рапорту про переміщення від 25.04.2024 він повинен був обіймати вже іншу посаду.
Отже, враховуючи наведені вище обставини, позивач вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, діяв з порушенням вимог законодавства, що регулює питання переведення/переміщення поліцейського до іншої місцевості на іншу посаду, що свідчить про його протиправність.
Зазначене стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з доводами позивача та просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.
В обґрунтування відзиву зазначено, що 24.06.2024 року до начальника ГУНП в Дніпропетровській області надійшов службовий лист командира полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 24.06.2024 року №35/10, де було заначено, що наказом Голови Національної поліції від 07 червня 2024 № 613 затверджено організаційно-штатні зміни та створено полк поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області.
07.08.2024 року на підставі наказу Національної поліції України 07.06.2024 року №613, ГУНП видано наказ від 07.08.2024 № 809 о/с яким у відповідності до абзацу 2 пункту 3 частини 1, абзацу 2 частини 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби (у зв`язку з реорганізацією) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно - раптової дії» (стрілецький), звільнивши з посади старшого інспектора чергового частини відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Вказують про те, що із ознайомлення спірного наказу позивач відмовився, про що було складено відповідний акт.
Зазначають також про те, що прийняття на службу до поліції, звільнення зі служби в поліції, а також переміщення на інші посади в органі чи підрозділі поліції, належить до компетенції керівника ГУНП та є його дискреційним повноваженням, як керівника органу поліції
Під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певну ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Вважають, що суд не може брати на себе повноваження керівника органу поліції щодо прийняття рішення про встановлення додаткової доплати поліцейським, які забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням, а також суд не може визначити чи виконував поліцейський завдання щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян, кількість відпрацьованого поліцейським часу в зазначених умовах.
Таке втручання буде порушенням наданої керівнику органу поліції дискреції.
Таким чином, вважають, що видання наказу ГУНП від 07.08.2024 року № 809 о/с щодо переведення для подальшого проходження служби (у зв`язку з реорганізацією) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) відноситься до дискреційних повноважень керівника ГУНП, та у випадку скасування спірного наказу, призведе до втручання в дискреційній повноваження керівника ГУНП щодо переміщення поліцейських для більш ефективної служби.
Крім того, відповідач наголошує, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді старшого інспектора чергового частини відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції маючи спеціальне звання старший лейтенант поліції.
Так, згідно матеріалів справи, 24.06.2024 року до начальника ГУНП в Дніпропетровській області надійшов службовий лист командира полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 24.06.2024 року №35/10, де було заначено, що наказом Голови Національної поліції від 07 червня 2024 № 613 затверджено організаційно-штатні зміни та створено полк поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області.
З метою забезпечення ефективного виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій) командир полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області просив начальника ГУНП в Дніпропетровській області розглянути питання щодо переміщення для подальшого проходження служби поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області, залежно від результатів виконання покладених на них обов`язків та своїх професійних, особистих якостей, у розпорядження полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області.
Цей службовий лист 24.06.2024 року був розглянутий начальником ГУНП в Дніпропетровській області та надана письмова вказівка управлінню кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області опрацювати його у встановленому порядку.
Згідно положень ч. 4 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», з метою приведення штатів територіальних органів у відповідність до структури Національної поліції, наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 613 затверджено зміни до штатів територіальних (відокремлених) підрозділів ГУНП в Дніпропетровській області, зокрема і ВП № 3 Нікопольського районного управління ГУНП.
Згідно штатів, затверджених наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 613, зокрема, посаду старшого інспектора-чергового чергової частини ВП № 3 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було скорочено.
Враховуючи наведене, 07.08.2024 року на підставі наказу Національної поліції України 07.06.2024 року № 613, ГУНП було видано наказ від 07.08.2024 року № 809 о/с яким у відповідності до абзацу 2 пункту 3 частини 1, абзацу 2 частини 8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби (у зв`язку з реорганізацією) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно - раптової дії» (стрілецький), при цьому звільнивши з посади старшого інспектора чергового частини відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
08.08.2024 року інспектор СКЗ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції за допомогою месенджеру «WhatsApp» направила ОСОБА_1 витяг з наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 07.08.2024 року № 809 о/с про його переведення до полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що також не заперечується самим позивачем.
09.08.2024 року інспектор СКЗ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції зателефонувала ОСОБА_1 , з метою його прибуття до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для ознайомлення з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 07.08.2024 року № 809 о/с про його переведення до полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, але останній відмовився, про що 09.08.2024 року було складено відповідний акт.
Позивач вважає вказаний наказ від 027.08.2024 року протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).
За приписами ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-XII Національна поліція є правоохоронним органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно п. п. 1, 7, 11 ч. 1 ст. 22 Закону № 580-VIII керівник поліції очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань; підписує накази поліції; приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VIII).
Призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України (ч. 1 ст. 47 Закону №580-VIII).
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII).
Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно із ч. 3 ст. 61 Закону № 580-VIII за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.
У силу положень ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до ч. 7 ст. 65 Закону № 580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами ч. 8 ст. 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (ч. 9 ст. 65 Закону № 580-VIII).
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження. Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення (ч. ч. 10-11 ст. 65 Закону № 580-VIII).
Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст. 60 Закону № 580-VIII).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі Перелік).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (далі Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи (далі документи) накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.
Згідно з Інструкцією № 650 рапорт (від фр. rapport повідомляти) письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання. Рапорт має такі реквізити: адресат; назва виду документа (Рапорт); текст документа; відмітка про наявність додатків, (якщо вони є); підпис, дата документа. Доповідна записка це документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій. Подання документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши докази по справі, судом встановлено, що предметом позову є правомірність наказу ГУНП №809 о/с від 07.08.2024, в частині переведення для подальшого проходження служби (у зв`язку з проведенням реорганізації) відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини 1, абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0178716) на посаду інспектора взводу №3 роти №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнення з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції, з 08 серпня 2024 року.
Обґрунтовуючи протиправність оспорюваного наказу, позивач зазначає, що такий наказ було прийнято без його згоди на переміщення по службі, без наявності правових підстав для переведення.
Проте, суд критично оцінює вказані доводи позивача з огляду на таке.
Серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (ч. 2 ст. 68 Закону №580-VIII).
У всіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Як вже зазначалося судом вище, відповідно до ч. 7 ст. 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно ч. 8 ст. 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Частина 8 статті 65 доповнена абзацом другим згідно із Законом «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX (далі Закон № 2123-IX), Закон № 2123-IX набрав чинності 01.05.2022.
Частиною 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2123-IX встановлено, що пункт 1 розділу I цього Закону діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Пунктом 1 розділу I Закону № 2123-IX внесено зміни до закону України «Про Національну поліцію».
Дослідження змісту наведених правових норм, дає підстави суду зробити такі висновки:
- зі змісту ст. 65 Закону № 580-VIII вбачається, що поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби;
- переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення;
- підстави для переміщення поліцейського за ініціативою начальників визначені ст. 65 Закону № 580-VIII;
- переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту;
- Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте, не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення;
- у постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі;
- оскільки Законом № 580-VIII не врегульоване питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нижчу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства;
- статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, підсумовуючи викладене, суд робить висновок про те, що переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2022 при розгляді адміністративної справи № 400/2741/19.
Разом з тим, починаючи з 01.05.2022 року дати набрання чинності Законом № 2123-IX, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, тобто згоди поліцейського на переміщення його для проходження в подальшому служби на рівнозначну посаду не потрібно, рішення приймає керівник органу поліції у разі необхідності для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Як встановлено судом, підставою для переміщення позивача по службі слугували наступні документи: лист командира полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 24.06.2024 №35/10, де було заначено, що наказом Голови Національної поліції від 07 червня 2024 № 613 затверджено організаційно-штатні зміни та створено полк поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області, вказівка/ доповідна записка управлінню кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області опрацювати його у встановленому порядку.
Згідно положень ч. 4 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», з метою приведення штатів територіальних органів у відповідність до структури Національної поліції, наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 613 затверджено зміни до штатів територіальних (відокремлених) підрозділів ГУНП в Дніпропетровській області, зокрема і ВП № 3 Нікопольського районного управління ГУНП.
Згідно штатів, затверджених наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 613, зокрема, посаду старшого інспектора-чергового чергової частини ВП № 3 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було скорочено.
Враховуючи наведене, 07.08.2024 року на підставі наказу Національної поліції України 07.06.2024 року № 613, ГУНП було видано наказ від 07.08.2024 року № 809 о/с яким у відповідності до абзацу 2 пункту 3 частини 1, абзацу 2 частини 8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби (у зв`язку з реорганізацією) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу № 3 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно - раптової дії» (стрілецький), при цьому звільнивши з посади старшого інспектора чергового частини відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення), закріплено правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення, при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас ч. 1 ст. 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Так, відсутність у Законі № 580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
При цьому внесені до Закону № 580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01.05.2022, підтверджують сформульовані вище висновки.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022р. №2123-IX) посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
За приписами абз. 2 ч. 8 ст. 65 Закону № 580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022р. № 2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, Законом від 15.03.2022р. № 2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022р., виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у позовній заяві у даній справі.
Таким чином, оскільки після 01.05.2022р. законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави й доцільність відступати від висновку щодо застосування відповідних норм Закону № 580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.
Аналогічну за своїм змістом позицію займає Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19.
Вимоги Закону № 580-VIII не визначають обов`язку відповідача під час видання наказу на переведення враховувати інші обставини ніж передбачені даним законом.
Суд при розгляді справи також враховує, що Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.
За пп. 1 п. 3 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.
Відповідно до покладених на неї завдань, поліція, зокрема бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості (п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII).
У статті 24 Закону № 580-VIII наведені додаткові повноваження поліції.
Так, частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Суд вважає за необхідне зазначити, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580-VIII, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.
Таким чином, твердження позивача що відсутність його попередньої згоди на переведення на інше місце служби є підставою для скасування спірного наказу, є безпідставними і не ґрунтуються на вищенаведених положеннях чинного законодавства.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що переведення позивача у спірних правовідносинах відбулось на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством в умовах воєнного стану, який є особливим періодом, тому, оспорюваний наказ в частині щодо позивача є правомірним, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для його скасування.
Щодо доводів позивача відносно розгляду рапорту від 25.04.2024 щодо переведення його на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Дніпровського районного управління ГУНП в Дніпропетровській області.
Згідно матеріалів справи позивача ОСОБА_1 не було переміщено згідно поданого рапорту у зв`язку з тим що наказом НПУ від 07.06.2024 № 613 було внесено зміни до штатної структури Дніпровського РУП, що також підтверджується довідкою Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.09.2024 № 43/20-3071.
Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач мав переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації, враховуючи його більш високий кваліфікаційний рівень, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області з метою залишення на службі ОСОБА_1 , видало наказ від 07.08.2024 № 809 о/с.
Також, слід вказати, що не можуть бути задоволені судом позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0178716) на штатній посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції, виходячи із того, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність прийняття оскаржуваного наказу та відсутність правових підстав для його скасування.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 31.10.2024 року.

Суддя В.В. Ільков