Справа № 140/10911/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/10911/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області(далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (позовна вимога 1); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з часу виникнення права 30.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Запорізькій області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 22.08.2024 №24 відмовив у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Позивач з такими діями відповідача не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області у відзиві на позов позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного поселення не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 в СПТУ-3, оскільки навчальний заклад не розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення; періоди роботи в Білорусії з 04.09.1989 по 11.10.1991.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.08.2024 №24 за принципом екстериторіальності позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання станом на 01 січня 1993 року 3 роки.

Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Позивач зазначає, що з 01.09.1987 по 26.06.1989 згідно з дипломом НОМЕР_1 навчалась в СПТУ-3, закінчила курс професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією кондитер.

На підтвердження вимог надає Довідку №616, видану Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області про те, що гр. ОСОБА_2 дійсно з 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 була дійсно зареєстрована та проживала у с. Видерта, Камінь-Каширського району, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач не заперечує той факт, що навчалася в СПТУ-3 пос. Білоріченськ Ворошиловоградської області. Представник відповідача зазначила, що місцезнаходження СПТУ-3 не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Окрім того, с. Видерта (у Волинській області) знаходиться на значній відстані від Ворошиловоградської області (Луганська область).

Позивач не заперечує факт роботи на території Республіки Білорусь з 04.09.1989 по 11.10.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , за який фізично не могла проживати на території гарантованого добровільного відселення, що підтверджується і наданою позивачем Довідкою №616.

Таким чином, в ході розгляду заяви відповідачем встановлено, що станом на 01 січня 1993 року у позивача відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області вважає, що рішення від 22.08.2024 №24 прийнято згідно із чинним законодавством, і підстави для задоволення позову відсутні.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Волинській області у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що з поданих позивачем документів для призначення пенсії згідно пункту 2.1 Порядку встановлено, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується довідкою №2660 виданою 22.08.2024 Волинською обласною державною адміністрацією, довідкою №616 від 17.07.2024 виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області та довідкою №4790 від 23.09.2024 виданою Камінь-Каширською міською радою Камінь-Каширського району Волинської області, проживає та зареєстрована в с. Видерта Камінь-Каширського р-ну Волинської обл., з 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 та у м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського р-ну Волинської обл. з 15.10.1993 по даний час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастофи» №106 від 23.07.1991 (далі постанова Кабінету Міністрів України №106) с. Видерта Камінь- Каширського р-ну Волинської обл. та м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського р-ну Волинської обл. відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно диплому про освіту серії НОМЕР_1 виданого СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської (Луганської) обл. позивач навчалась у даному навчальному закладі з 01.09.1987 по 26.06.1989 за професією кондитер.

З 04.09.1989 по 11.10.1991 позивач працювала в Брестському тресті столових та ресторанів в Реснубліці Білорусь.

Вказані вище місця навчання та роботи не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач станом на 01 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а тому не має права на призначення пенсії, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Крім того, представник ГУ ПФУ у Волинській області заперечує позовну вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести призначення пенсії позивачу, оскільки предметом даного спору є рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області.

З урахування викладених обставин, просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки №2660, виданою Волинською обласною державною адміністрацією від 22.08.2024 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до довідки виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_1 дійсно з 29.08.1970 року по 03.11.1989 рік, з 10.12.1991 року по 11.10.1993 рік була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Довідкою Камінь-Каширської міської ради від 23.09.2024 №4790 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована і дійсно постійно проживає по АДРЕСА_2 з 15.10.1993 року по теперішній час, який віднесений до зони гарантованого добровільного відселення III категорії відповідно до ст. 14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Запорізькій області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 22.08.2024 №24 відмовив у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.08.2024 №24

вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що за доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 12.12.1989, до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.12.1991 по 31.10.2004, оскільки назва підприємства на печатці після звільнення не відповідає назві підприємства куди заявника було працевлаштовано. Необхідно надати довідку про реорганізацію підприємства. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 в СПТУ-3, оскільки навчальний заклад не розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення; періоди роботи в Білорусії з 04.09.1989 по 11.10.1991.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з дня народження 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, з 01.09.1987 по 26.06.1989 позивач навчалась у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської (Луганської) обл. за професією кондитер згідно з дипломом про освіту серії НОМЕР_1 .

З 04.09.1989 по 11.10.1991 позивач працювала в Брестському тресті столових та ресторанів в Реснубліці Білорусь.

Довідкою Камінь-Каширської міської ради від 23.09.2024 №4790 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована і дійсно постійно проживає по АДРЕСА_2 з 15.10.1993 року по теперішній час, який віднесений до зони гарантованого добровільного відселення III категорії відповідно до ст. 14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд не погоджується із позицією відповідача щодо не зарахування до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періоду навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 в СПТУ-3, оскільки навчальний заклад не розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на таке.

Відповідно до довідки від 17.07.2024 №616 виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_1 дійсно з 29.08.1970 року по 03.11.1989 рік, з 10.12.1991 року по 11.10.1993 рік була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Вказана довідка видана на підставі записів будинкової книги та погосподарських книг сільської ради за період з 1970-2024 роки.

Так, дійсно у період з 01.09.1987 по 26.06.1989 позивач навчалася у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської обл., що підтверджується дипломом про освіту серії НОМЕР_1 .

Проте, суд звертає увагу, що, відповідачем ГУ ПФУ в Запорізькій області не враховано, що у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської обл. навчання переривалося на період канікул та практики, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою №2660 від 22.08.2024, виданою Волинською обласною адміністрацією, тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Разом з тим, довідка від 17.07.2024 №616 Видертського старостинського округу Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області про підтвердження проживання позивача у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії охоплює період навчання ОСОБА_1 у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської обл.

Щодо не зарахування відповідачем до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періоду роботи в Білорусії з 04.09.1989 по 11.10.1991.

Суд враховує, що з довідки від 17.07.2024 №616 Видертського старостинського округу Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області вбачається, що позивач у період з 29.08.1970 року по 03.11.1989 рік, з 10.12.1991 року по 11.10.1993 рік була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, при цьому, з 03.11.1989 по 11.10.1991 (період роботи в Білорусії), за який відсутні докази щодо реєстрації та проживання ОСОБА_1 на території віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відтак, в цій частині рішення відповідача прийнято правомірно.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.08.2024 №24 в частині не зарахування ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської обл. до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн, сплачений квитанцією від 30.09.2024.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.08.2024 №24 в частині не зарахування ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської обл. до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, )

Суддя В.В. Дмитрук