Справа № 638/13899/24
Суддя: Тимченко А. М.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/115/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Тимченка А.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Інспектора взводу 2роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кравченка К.О., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 2691600 від 27.07.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

30 липня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 (надалі- Позивач), звернулася до Інспектора взводу 2роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кравченка К.О., Департаменту патрульної поліції із позовом про визнання постанови протиправною, скасування постанови серії ЕНА № 2691600 від 27.07.2024, закриття провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на складення стосовно неї постанови ЕНА № 2691600 від 27.07.2024 за ч.1 ст.122 КУпАП, яку вона вважає не неправомірною за вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення, яке вона не вчиняла. У позовній заяві позивач зазначила про те, що їй було відмовлено у наданні відеозапису про їх правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, з даним правопорушенням позивач була незгодна, оскільки рухалася із дозволеною швидкістю, в порушення вимог ст. 276, 268 КУпАП справа була розглянута одразу на місці зупинки транспортного засобу, позивачу не надано можливості скористатися правовою допомогою, надати докази у справі та не було враховано майновий стан позивача під час визначення стягнення. Також позов містить посилання на відсутність правових підстав використання лазерного вимірювача швидкості TruCam, та використання його «з рук», оскільки автоматичний режим передбачає роботу виключно з триноги або штативу, виключення вимірювача швидкості TruCam з переліку технічних засобів, що використовуються у підрозділах МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР, порушення ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», якою передбачено розміщення інформації про змонтовані/розміщені технічні прилади та засоби на видному місці.

Відповідно до ухвали від 01.08.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження.

26.08.2024 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, відповідно до відзову відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на правомірність винесення оскаржуваної постанови, зазначив щодо правових підстав використання вимірювача швидкості TruCam 000748, заперечував щодо посилання позивача на відсутність можливості скористатися прамовою допомогою, оскільки відповідно до відеозйомки, яка велася підчас розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу були чітко роз`яснені її права, заяв та клопотань позивачем заявлено не було, ї представник був присутній разом із нею під час зупинки транспортного засобу.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

27 липня 2024 стосовно позивача складено постанову серії ЕНА за 2691600, відповідно до змісту якої, позивач 27.07.2024 о 10 год 27 хв. по проспекту Науки поруч із будинком № 78 в м. Харкові, водій керуючи автомобілем HONDA CR-V, державний номер НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті м. Харків на 26 км/год, а саме рухалася зі швидкістю 76 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС000748, чим порушив п. 12.4 ПДР- порушення швидкісного режиму в населених пунктах. До постанови додаються TruCam ТС000748, бк 472534.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, у тому числі, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, представником відповідача разом з відзивом на позов надано відеозапис з бодікамери та фото файли.

З наданого відповідачем відеозапису з бодікамери № 472534 та фотознімку вбачається, що 27.07.2024 о 10:26:19 годин позивач рухався на автомобілі «HONDA CR-V», державний номер НОМЕР_1 , у м.Харкові по пр.Науки, та перевищила встановлені обмеження швидкості руху. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam №ТС000748.

Відомості про вказаний вимірювальний засіб, яким зафіксовано правопорушення, а також відомості про бодікамеру, на яку велася відеозйомка, внесені до оскаржуваної постанови.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує законність дій інспектора при винесенні постанови, ненадання відеозапису правопорушення, ненадання можливості скористатися допомогою адвоката та законність застосування приладу вимірювання швидкості руху TruCam у ручному режимі.

Разом з тим, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam» зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Чинним законодавством повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже завезені на територію України та введені в експлуатацію не передбачено.

Крім того, така процедура як "сертифікація" не міститься в нормах чинного законодавства України.

Згідно листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів» за №22-38/49 від 1 жовтня 2019 року, лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Відтак, доводи позивача про неправомірність застосування працівниками поліції лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20, №ТС000748, суд до уваги не приймає за їх безпідставності.

Суд також вважає безпідставними твердження позивача знаходження приладу TruCam в руках працівника поліції, не встановлення його стаціонарно, що, на думку позивача, суперечить ч.1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", з огляду на наступне:

Як вбачається зі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 01.12.2023 та чинного до 01.12.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20, серійний №ТС001147», відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: до 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; 1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.

Можливість використання виробу TruCam LTI 20/20, серійний №ТС001147, виробництва Laser Technology Inc, США, також підтверджується експертним висновком Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 15.12.2023.

Таким чином, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання. При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача саме таким чином вплинуло на результат вимірювання.

Отже, використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі на точність вимірювання швидкості руху ТЗ не впливає, а тому суд вважає твердження позивача про обов`язковість стаціонарного встановлення вказаного приладу безпідставними.

З досліджених доказів, наданих сторонами, вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Покази приладу TruCam №ТС000748, відеозапис з бодікамери № 472534, оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст.251 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що показники приладу TruCam №ТС000748, відеозапис з бодікамери № 472534 є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджено наданим відповідачем фотознімком із приладу TruCam № ТС 000748 від 27.07.2024, а також відеозаписом з бодікамери № 472534, на якому зафіксовано факт вимірювання швидкості, момент зупинки транспортного засобу, роз`яснення особі, яка була за кермом- ОСОБА_1 її прав, передбачених КУпАП, тих обставин, що ОСОБА_1 не було заявлено жодних клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також на зазначеному відеозаписі зафіксовано, що на вимогу власника транспортного засобу- ОСОБА_2 , йому був наданий для ознайомлення відеозапис фіксації правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП, за їх недоведеності належними та допустимими доказами. Натомість відповідачем доведено правомірність винесення постанови серії ЕНА за 2691600 від 27.07.2024, про що надано відповідні докази, не спростовані позивачем.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст.139 КАС України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, за неявки сторін до судового засідання, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Інспектора взводу 2роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кравченко К.О., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: Інспектор взводу 2роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кравченко К.О., адреса: вул.Шевченка, б. 315-а, м. Харків, 61033);

Відповідач 2: Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3).

Суддя А.М.Тимченко