Справа № 340/4542/24
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/4542/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, у якому просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.11.2023 року № 0-1126-UA0063919 і № 0-1126-UA0063919, якими визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на неї розповсюджується дію пп. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому відповідачем неправомірно нараховано вищевказане грошове зобов`язання.

Представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що позивачу було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік за об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у її власності. При цьому, вона не скористалася можливістю, передбаченою пп. 266.7.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України, та на звірку до податкового органу із заявою та оригіналами відповідних документів не зверталася (а.с.41-44).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивачка з 02.02.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (а.с.13).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна позивачка має у власності 1/2 частку нерухомого майна: нежитлове приміщення, комплекс будівель та споруд виробничого призначення, загальна площа 1528,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249.

Крім того, у її власності перебуває 1/2 частка нерухомого майна: нежитлове приміщення, будівля виробничого призначення, загальна площа 668,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249.

Підставою виникнення права власності є свідоцтва про право на спадщину за законом №№ 626, 628 від 14.06.2017 (а.с.72-74).

Враховуючи вищевказану інформацію податковим органом, на виконання вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, було проведено розрахунок позивачці податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (з урахуванням розміру частки спільної власності), та сформовано податкові повідомлення-рішення від 22.11.2023 (а.с.11-12), зокрема:

- № 0-1126-UA0063919, яким визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 74494,88 грн (764,05 кв.м. (1/2 від 1528,1 кв.м.) * 6500 грн * 1,5% / 100%);

- № 0-1126-UA0063919, яким визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 32589,38 грн (334,25 кв.м. (1/2 від 668,5 кв.м.) * 6500 грн * 1,5% / 100%).

Позивачка, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

З урахуванням наведеного, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, застосування пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Група 125 "Будівлі промислові та склади" ДК 018-2000 включає в себе криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Підгрупа 1251.5 включає Будівлі підприємств харчової промисловості.

Як зазначалося, позивач з 02.02.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (КВЕД 10.61).

КВЕД 10.61 входить до секції С "Переробна промисловість", тобто підпадає під передбачені пп. "є" пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України межі секцій B-F КВЕД ДК 009:2010.

Стосовно віднесення належних позивачці будівель до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, то визначення приналежності до того чи іншого класу проводиться за певною процедурою на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Разом з тим, судом враховано, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.

Такого висновку дійшов Верховний Судом у постанові від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22.

Відповідачем в межах спірних правовідносин не доведено, що будівлі нерухомості, які належать позивачці на праві власності, не є будівлями промисловості, віднесеними до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, використовуються не за призначенням у господарській діяльності. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів: який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав відповідну інформацію щодо класифікації будівель і споруд від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

Щодо здачі спірних будівель і споруд в оренду, лізинг, позичку протягом 2022 року, то позивачка зазначений факт заперечує, а відповідач не надав до суду жодного доказу наявності вказаних обставин.

Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на відсутність звернення позивача згідно до пп. 266.7.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України про проведення відповідної звірки, оскільки таке звернення є правом платника податків, а не його обов`язком.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік є неправомірним, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір в загальній сумі 2422,40 грн (а.с.31-32, 34-35), який у сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інша частина судового збору в сумі 1211,20 грн підлягає поверненню позивачу відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.11.2023 № 0-1126- НОМЕР_1 .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.11.2023 № 0-1126- НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486).

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн, перерахований до державного бюджету згідно квитанції № ПН793 від 05.07.2024.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України, та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО