Справа № 260/3942/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №260/3942/21
судді Верховного Суду Мартинюк Н.М. до постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі №260/3942/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Міністерства юстиції України, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 6 серпня 2021 року №1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 6 серпня 2021 року №1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення»;
- поновити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав про те, Міністерство юстиції України неправомірно видала оскаржувані накази, без урахування усіх обставин та без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані відповідні накази.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що у межах службового розслідування встановлені фактичні дані, які підтверджують наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, висновки службового розслідування і вид дисциплінарного стягнення є обґрунтованими.

У червні 2023 року ОСОБА_1 оскаржив ці судові рішення в касаційному порядку на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 29 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, скасував рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції - Закарпатського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд мотивував свою постанову від 29 жовтня 2024 року тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували всі обставини справи, які можуть мати значення для правильного її вирішення.

Я не можу погодитися з рішенням моїх поважних колег і вважаю, що у задоволенні касаційної скарги належало відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з обставинами цієї справи, спірним є питання дотримання Міністерством юстиції України меж і підстав проведення службового розслідування, призначеного наказом від 23 червня 2021 року на основі листа слідчого ДБР від 10 червня 2021 року про повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, з приводу неналежного виконання договору генпідряду від 22 листопада 2019 року при виконанні робіт з капітального ремонту режимного корпусу державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

На моє переконання, наказ про проведення службового розслідування передбачав можливість з`ясування дисциплінарною комісією усіх фактів невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків начальницьким та рядовим складом державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)». Цей наказ не обмежував дисциплінарну комісію виключно рамками розслідування щодо подій і обставин підтвердження чи спростування причетності позивача до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується слідчим ДБР. У результаті службової перевірки дисциплінарна комісія виявила численні недоліки та прорахунки в службовій діяльності позивача та дійшла висновку про наявність складу дисциплінарного проступку.

За таких обставин і міркувань вважаю, що суди першої інстанції повно й правильно установили обставини справи та ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення про відмову у задоволенні позову.

На мій погляд, доводи скаржника про неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права не є обґрунтованими і не дають підстав для зміни чи скасування оскаржених рішень.

З цих підстав, на мою думку, касаційну скаргу слід було залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення належало залишити без змін.

……………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду