Справа № 160/5482/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/5482/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в адміністративній справі №160/5482/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)", третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом до Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" (далі - відповідач, ДУ «КВК №80»), третя особа Міністерство юстиції України (далі - тертя особа, Мінюст) в якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 по 31.05.2022;

- зобов`язати Державну установу Криворізька виправна колонія (№80) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум;

- рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у межах суми стягнення за один місяць за березень 2022 року звернути до негайного виконання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року відмовлено у задоволені позивних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в постанові Верховного Суду у зразковій справі щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України № 168 у посутньому зв`язку з положеннями статей 43 і 58 Конституції України, статей 161, 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами Порядку №384 і Порядку №396 належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, шо виникли з 24 лютого 2022 року.

Отже, судом при прийнятті рішення, неправильно застосовано практику Верховного Суду та віднесено справу № 160/5482/24 до типової, оскільки критерії, ознаки та обставини, в даному випадку, з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року по справі № 260/3564/22 є відмінними.

Також скаржник посилається на порушення норм процесуального права в частині повідомлення позивача та адвоката. Зокрема, позивач, не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, проте під час подачі до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви від 27.02.2024, засобами зв`язку та електронна адреса було зазначено адресі електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 У той же час, судом не направлялись на адресу електронної пошти позивача та до Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС представника позивача адвоката Вадима Павленко відзив на позовну заяву відповідача та пояснення третьої та ним вхідним документам судом не створювались відповідні реєстраційні картки.

Повідомлення про нові документи, як в підсистемі «Електронний суд», так і на електронну адресу представника позивача не надсилались, як і не були завантажені в судову систему електронних послуг. Відповідно, представник позивача не був повідомлений про подачу відповідачем до суду відзиву на позовну заяву.

Також, щодо неправильного тлумачення норм Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та застосування положень які не підлягають застосуванню у даному випадку, скаржник зазначає, що позицією суду, покладеною в основу судового рішення, погодитись неможливо оскільки неправильно тлумачено Постанову КМУ від 28.02.2022 №168 в редакції чинній на момент спірних взаємовідносин, та не правильно розтлумачено ті ж самі висновки Верховного Суду, викладену у рішенні від 06 квітня 2023 року, ухваленому за наслідками, розгляду сплави №260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.

Постанова №168 у редакції Постанови №754 та №793 замість раніше фіксованого права на отримання додаткової винагороди осіб, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", встановлено право на отримання такої осіб, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а також замість розміру додаткової винагороди 30000,00 грн, встановлено граничний розмір такої винагороди до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Отже, з 01.06.2022 право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. залишилось лише у тих співробітників, які несуть службу в межах територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Разом з тим, Постановою №168 в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, було передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень без застосування пропорційності до фактично відпрацьованого часу.

Таким чином, у період з 11.03.2022 позивач набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою №168, оскільки проходив службу в межах адміністративно-територіальної одиниці (Дніпропетровська область), на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Також, безпідставним є посилання ДОАС на лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22, що розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), оскільки вказаний лист не є нормою права та не може бути покладений в основу вирішення правовідносин між позивачем та відповідачем. Роз`яснення, надані у листі Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22 мають рекомендаційний характер, а застосуванню до спірних правовідносин підлягає Постанова №168 у відповідній редакції, що діяла на час їх виникнення.

Таким чином, Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди у період з 11.03.2022 по 31.05.2022 в розмірі 30000 гривень щомісячно.

Матеріалами справи підтверджено, та сторонами не заперечується, що позивач проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Спірним у справі є право отримати за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 додаткову винагороду у сумі визначеної відповідно до Постанови №168, в редакції на час виникнення правовідносин. Відтак проведення відповідачем виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, пропорційно за часу несення служби (який є меншим фактичному), розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу) є протиправним, на що Дніпропетровським окружним адміністративним судом було надано неправильну оцінку та не правильно застосовано норми матеріального права в цій частині.

У спірних правовідносинах відповідач протиправно керувався вказівками керівництва та власним трактуванням нормативно-правового акту Постанови КМУ №168, оскільки вказівки керівника з посиланням на лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22 не є ні нормативним, ні нормативно- правовим актом, а отже не породжує прав і обов`язків у суб`єктів правовідносин, на яких він спрямований. При нарахуванні зазначеної виплати додаткової винагороди відповідач зобов`язаний був застосовувати нормативно-правові акти, а не вказівки керівництва чи можливі роз`яснення відомств. Такі його дії є протиправними.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що позивач на період спірних правовідносин був особою рядового і начальницького складу-Державної кримінально-виконавчої служби України та проходив службу на різних посадах в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)».

Кримінально-виконавче законодавство оперує поняттям «проходження служби» особами рядового і начальницького складу.

Таким чином проходження служби слід розглядати як упорядкування комплексу правових умов і взаємовідносин в частині реалізації прав та обов`язків, які виникають з моменту призначення на посаду та закінчується з моменту припинення служби.

Водночас, суб`єктами, на яких поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 є, зокрема, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби.

Аналіз актів законодавства, вказує на те, що поняття «несення служби» визначає суспільні відносини, які виникають під час безпосереднього виконання обов`язків особами рядового і начальницького складу, в тому числі у період визначеного часу або у межах правового режиму. До таких обов`язків відносять, зокрема, Несення служби у складі наряду чергової частини, блокпосту, оперативно-пошукової групи, групи швидкого реагування, несення служби у нічний час; гарнізонної та вартової служби, тощо.

У зв`язку з цим, абзацом третім пункту 1 постанови № 168 передбачено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів; командирів (начальників), які-у свою чергу володіють даними щодо реального навантаження під час воєнного стану на персонал чи особовий склад підлеглих підрозділів чи структур.

Так, право на додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть службу в органах та установах зазначеної служби.

Від третьої особи надійшли відзив та додаткові пояснення, в яких просила залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що кримінально-виконавче законодавство оперує поняттям «проходження служби особами рядового і начальницького складу (частина друга статті 14, частина друга статті 22, частини четверта та п`ята статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», абзаци другий та десятий частини другої статті 1, частина сьома статті 11, частина перша статті 15, частина друга статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, дія якого згідно преамбули поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України).

Таким чином проходження служби слід розглядати як упорядкування комплексу правових умов і взаємовідносин в частині реалізації прав та обов`язків, які виникають з моменту призначення на посаду та закінчується з моменту припинення служби.

Суб`єктами, на яких поширюється дія Постанови № 168, є, зокрема, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168 доповнивши абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках програми «єПідтримка».

Отже, із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 N° 350, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби набули право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за умови, що вони несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках програми «Підтримка».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 «затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках програми «єПідтримка».

Отже, Позивач набув право на отримання додаткової винагороди згідно Постанови № 168 починаючи з 11.03.2022.

01.07.2022 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 754 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168», якою слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках програми «єПідтримка» замінено словами які несуть службу в органах і установах Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», яка набрала чинності з дня опублікування та застосовується з 01.06.2022.

Таким чином, Позивач міг претендувати на виплату додаткової винагороди в межах періоду з 11.03.2022 по 31.05.2022.

Аналіз актів законодавства, зокрема Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (пункти 8 та 14 частини третьої статті 1, частина восьма статті 22, частина четверта статті 28, абзац четвертий частини другої статті 29); Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 550-XIV (що визначає організацію і порядок несення гарнізонної та вартової служб), вказує на те, що поняття «несення служби» визначає суспільні відносини, які виникають під час безпосереднього виконання обов`язків особами рядового і начальницького складу, в тому числі у період визначеного часу або у межах правового режиму.

Положення Постанови № 168 діють на період воєнного стану та спрямовані на стимулювання військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських на виконання своїх обов`язків в умовах посиленого графіку несення служби або суттєвої зміни умов несення служби.

У зв`язку з цим абзацом другим пункту 1 Постанови № 168 (в редакції, що застосовувалась до 01.06.2022) передбачено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), які у свою чергу володіють даними щодо реального навантаження під час воєнного стану на персонал чи особовий склад підлеглих підрозділів чи структур.

Враховуюче вищезгадане, право на отримання особою рядового чи начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 та її розмір залежить від розташування місця несення служби (органів і установ Служби) та фактичного часу безпосереднього несення служби цією особою.

Крім того, пунктом 5 глави 13 розділу II Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Мін`юсту від 28.03.2018 № 925/5, зареєстрований в Мін`юсті 28.03.2018 за № 377/31829 (далі - Порядок № 925/5).

Додаткова винагорода носить тимчасовий характер (на період дії воєнного стану), у розумінні абзацу другого пункту 1 постанова № 168 є компенсаційною виплатою, та не є видом грошового забезпечення зокрема осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки перелік видів грошового забезпечення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та пунктом 3 розділу І Порядку № 925/5.

Отже, оплата праці працівників та виплата грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу установи здійснюється в межах виділеного фінансування із Державного бюджету України.

Також тертя особа посилається на відсутність фінансування.

Також, начальником Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було надано роз`яснення № 3.3-1386/Е від 23.05.2022 щодо порядку виконання Постанови № 168 та надано інформацію щодо здійсненого перерозподілу асигнувань в межах виділеного фінансування на 2022 рік.

Виплата винагород здійснювалась органом, установою за місцем постійного проходження служби особи рядового чи начальницького складу де він призначений на штатну посаду, на підставі наказів такого органу, установи, в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установи, при цьому рішення щодо виплати такої винагороди керівникам органів та установ приймається за погодженням Державного секретаря. Крім того, розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).

Таким чином, на виконання вимог Постанови № 168 та враховуючи роз`яснення начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3.3-1386/Е від 23.05.2022, начальником ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)» було видано наказ № 76/00- 22 від 26.05.2022 «Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у травні місяці 2022 року».

Відповідно до якого, Позивачу було нараховано додаткову винагороду в наступних розмірах:

за період з 11.03.2022 по 31.03.2022 5646,20 грн. (за 140 годин несення служби);

за період з 01.04.2022 по 25.04.2022 6 167,16 грн. (за 148 годин несення служби).

В подальшому, в серпні 2022 року Міністерством юстиції України виділено фінансування для забезпечення виплат додаткової винагороди за період з 26.04.2022 по 31.05.2022.

Згідно отриманого додаткового фінансування, на виконання Постанови № 168, начальником Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» було видано наказ № 122/ОС- 22 від 17.08.2022 «Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у серпні місяці 2022 року», згідно якого Позивачу було нараховано додаткову винагороду наступних розмірах:

за період з 26.04.2022 по 30.04.2022 -1833,48 грн. (за 44 годин несення служби);

за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 - 8 872,60 грн. (за 220 годин несення служби).

Заборгованості з виплати вказаних коштів немає.

Згідно наказів № 76/ОС-22 від 26.05.2022 та № 122/ОС-22 від 17.08.2022, особам рядового та начальницького складу державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в тому числі позивачу, було здійснено виплату додаткової винагороди за несених служби під час дії воєнного стану у розмірі, який визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, відповідно до табелів обліку робочого часу.

Підставою для нарахування додаткової винагороди є табель обліку робочого часу, який забезпечує достовірний облік фактичного часу несення служби.

Таким чином, позивач має право на отримання додаткової в розмірі 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця).

Так розмір додаткової винагороди особам рядового та начальницького складу, які несуть службу в органах та установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).

Суд керувався висновками викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2023 року в справі N° 260/3564/22, яка є зразковою справою для подібних правовідносин.

Мін`юст погоджується з висновками суду та вважає, що нарахування та виплати додаткової винагороди позивачу проводилася згідно вимог пункту 1 Постанови № 168 від 28.02.2022.

Додаткова винагорода у період з 11.03.2022 по 31.05.2022 виплачена пропорційно фактичного часу проходження служби в розрахунку на місяць в повному обсязі, відповідно до табелів обліку робочого часу, виданих наказів та норм чинного законодавства, а отже позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, на переконання Мін`юсту, сума коштів у розмірі 12 000, 00 грн., яка заявлена до суми витрат на професійну правничу допомогу, є завищеною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи.

Від позивача надійшли додаткові пояснення.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що позивача має право на додаткову винагороду у розмірі передбаченому Постановою КМУ №168.

Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, зокрема особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Щодо питання «несення служби» та «проходження служби», позивач зазначає, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 (справа №160/11851/22) зазначив, поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах (нарядах), несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач та третя особа. Вказані висновки були підтримані Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 у справі № 200/297/23 та від 25.01.2024 у справі №520/8343/22.

Щодо посилання відповідача та третьої особи на постанову у справі № 420/3042/23, позивач зазначив, що залишено поза увагою той факт, що правова позиція суду формується не з одного речення в рішенні (постанові) суду, а під час його застосування чи відступу від правової позиції, суд повинен оцінити зміст і направленість всього висновку у взаємозв`язку з порушеним стороною питання. Отже сторонами невірно надано оцінка висновкам викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2023 року в справі № 260/3564/22.

Звертаємо увагу суду, що саме в цій постанові було вказано:

Таким чином, враховуючи, той факт, що Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач, в той час, як Позивач відпрацював повні робочі місяці, останній має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 11 березня по 31 травня 2022 року в розмірі 30000 грн щомісячно.

Щодо заперечень третьої особи відносно розміру судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката, скаржник зазначає, що у даному випадку, позивачем та його представником поки що не заявлялись до апеляційного суду вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, отже, розміри судових та інших витрат, як і дослідження питання їх неминучості та реального здійснення їх (понесення) не є наразі предметом розгляду апеляційної скарги позивача від 23.07.2024, проте суд, в даному випадку, повинен взяти до уваги дане питання, з огляду на те, що питання їх стягнення з Відповідача на користь Позивача буде поставлено перед судом у строк передбачений КАС України.

Від третьої особи надійшли додаткові пояснення.

В обґрунтування зазначено обставини тотожні наведеним у відзивах.

Від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення третьої особи у формі відзиву.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що представник Міністерства юстиції України правильно вказує, що додаткова винагороди в розмірі 30 000 гри. повинна була виплачуватись особам рядового і начальницького складу Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Позивач у спірний період обіймав посади начальника відділу по роботі з персоналом та чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№80)», які відносяться до посад рядового і начальницького складу, що визнається сторонами та має право на додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови №168 в розмірі 30 000 грн. на місяць.

Позивач у спірному період відпрацював повні робочі місяці, що підтверджує Міністретство юстиції України в своїх додаткових пояснення по справі 160/5482/24 від 27.08.2024 та долученими до цих пояснень табелями обліку робочого часу за березень, квітень, травень 2022 року.

Згідно табелю обліку робочого часу за березень 2022 року (коригуючий), позивач ніс службу на посаді начальник відділу по роботі з персоналом ДУ «КВК (№80)» та відпрацював у березні 2022 року 214 годин при нормі годин 175, в тому числі надурочні 39 та 69 нічних.

Згідно табелів обліку робочого часу за квітень 2022 року (коригуючий 2 шт.) начальника відділу по роботі з персоналом та табелю обліку робочого часу за березень 2022 року (коригуючий) ЧПНУ, позивач в квітні 2022 року ніс службу на посаді начальник відділу по роботі з персоналом ДУ «КВК (№80)» та відпрацював 126 годин при нормі годин 168, в тому числі 40 нічних. В квітні місяці цього ж року, позивач був переведений на посаду чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№80)» на якій і продовжив безперервно нести службу на посаді начальницького складу, в розумінні Постанови №168. Так, позивач в квітні 2022 року ніс службу на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№80)» та відпрацював у квітні 2022 року 66 годин при нормі годин 154, в тому числі 18 нічних, що, в цілому підсумовуючи, становить 192 години, в тому числі 58 нічних і суттєво перевищує показник тривалості нормо-годин встановлених у квітні місяці 2022 року як для посади начальника відділу по роботі з персоналом так і для посади чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№80)» на 24 та 38 годин відповідно, що за позицією Міністерства юстиції України, додатковий раз вказує на повне відпрацювання позивачем норми робочого часу квітня місяця.

Згідно табелю обліку робочого часу за травень 2022 року (коригуючий), позивач ніс службу на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ «КВК (№80)» та відпрацював у травні 2022 року 220 годин при нормі годин 174, в тому числі надурочні 46 та 60 нічних.

Враховуючи, що позивач відпрацював норми робочого часу березня, квітня та травня 2022 року та навіть перевищив цей показник, останній має беззаперечне право на отримання у період з 11 березня по 31 травня 2022 року додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць, в розумінні Постанови № 168 (в редакції чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин).

Посилання третьою особою на постанову Верховного Суду від 15.08.2024 по справі № 280/5806/22 є помилковою, оскільки у справі № 280/5806/22 позивачем не доведено належними та допустимими доказами в межах розгляду даної справи, що ним було відпрацьовано повний період з 24.02.2022 по 31.05.2022, що б давало право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, у цій же справі матеріали підтверджують відпрацювання позивачем норми робочого часу березня, квітня та травня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)».

Відповідно до витягу з наказу від 29.01.2024 №21/ОС-24, ОСОБА_1 (М-243676), звільнено 31.01.2024 з посади чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)», за його ініціативою, та направлено для подальшого проходження служби до Державної установи «Водянська виправна колонія (№146)» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Наказом Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" Міністерства юстиції України від 26.05.2022р. за №76/ОС-22 за час несення служби в період з 11 березня по 25 квітня 2022 року, особам рядового і начальницького складу державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)», здійснити виплату, додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану у розмірі який визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, відповідно табелів обліку робочого часу, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), та згідно додатку до наказу.

Наказом Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" Міністерства юстиції України від 17.08.2022р. за №122/ОС-22 здійснено виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану у розмірі, який визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби в період з 26 квітня по 31 травня 2022 року, особам рядового і начальницького складу державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)», відповідно табелів обліку робочого часу та додатку до наказу.

В січні місяці 2024 року позивач звернувся з листом до відповідача щодо виплати в повному розмірі додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. (щомісячно) за період з 01.03.2022 по 02.05.2022 року відповідно до Постанови КМУ №168.

Листом від 29.01.2024 року №1183/3.3.-2024 відповідач повідомив, що обчислення розміру додаткової винагороди розраховано згідно листа Міністерства юстиції України від 20.05.2022 року №38144/16.3.2/32-22, а саме, розмір додаткової винагороди визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), отже, відповідно до такого розрахунку додаткову винагороду згідно Постанови КМУ №168 виплачено в повному обсязі.

Позивач зазначає, що відповідачем не було виплачено йому додаткову винагороду передбачену постановою КМУ від 28.02.2023р. №168 в розмірі 30000,00 грн. у період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року в повному розмірі з розрахунку на місяць, що й стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним у цій справі є питання розрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, на яку позивачка має право.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV.

Відповідно до ч.1 ст.14 цього Закону до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2 ст.14 Закону № 2713-IV).

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

У подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 213-р внесені зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», доповнивши його позицією «Дніпропетровська область».

Отже, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022 та застосовується з 01.06.2022, внесені зміни до пункту 1 Постанови № 168, згідно яким в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови №168:

- в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";

- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо таких понять як «несення» та «проходження служби», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 у справі №160/11851/22, від 18 січня 2024 року справа № 200/297/23, від 24 жовтня 2024 року справа № 200/5154/22 тощо, зазначив, що поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби.

Суд зазначає, що законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.

Окремі норми «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що Порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.

Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників ДКВС, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Проте, в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Частиною першою статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Таким чином, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.

Так, в указаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти беззаперечного висновку, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, до яких відноситься позивач, мають право на додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Так суд першої інстанції, відповідач та третя особа зазначали, як підставу для відмови у задоволені позову на те, що за спірний період відповідачем було нараховано та виплачено додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. в розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно відпрацьованому часу несення служби.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи розрахунок додаткової винагороди відповідач виходив з розрахунку відпрацьованих годин. При цьому, визначаючи суму винагороди, яка підлягає виплатиі, відповідач виходив з 30000,00грн поділеної на кількість календарних днів у відповідному місяці та поділену на кількість годин на добу, а саме 30000 загальної суми додаткової винагороди) / 31 (30) (робочі дні за місяць) / 24 години доби.

Суд зазначає, що у справі № 260/3564/22 Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду сформульовано однозначний висновок, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн на місяць відповідно до постанови № 168 залежить від пропорційності відпрацювання саме норми робочого часу відповідного місяця.

За приписами трудового законодавства, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години. Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Наведений розрахунок відповідача свідчить, що додаткова винагорода, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі сам 30000 грн. виплачується у разі відпрацювання працівником безперервно 24 години на день 7 днів на тиждень на протязі усіх календарних днів на місяць, що прямо суперечить приписам законодавства.

При цьому, відповідно до норм робочого часу у 2022 році передбачено 40 годинний робочий тиждень, а норм тривалості робочого часу в годинах по спірним періодам склала: березень 2022 року - 175 годин, квітень 2022 року - 168 годин, травень 2022 року - 176 годин, за рік - 1987 години.

Зазначене також підтверджується інформацію з табелів обліку робочого часу позивача, за якими позивач відпрацював відповідну встановлену норму годин на місяць.

Відповідачем не доведено, що ним встановлено норма робочого часу на місяць для 30 денного місяця у кількості 720 годин, а для 31 денного у кількості 744 години.

Враховуючи встановлені обставини, наявні підстави для задоволення позову шляхом:

визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісячно, передбаченою Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022;

зобов`язання Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісячно, передбаченою Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум додаткової винагороди.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, прийнято без врахування висновків Верховного суду та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому його постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в іншій частині, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в адміністративній справі №160/5482/24 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в адміністративній справі №160/5482/24 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісячно, передбаченою Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022.

Зобов`язати Державну установу "Криворізька виправна колонія (№80)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісячно, передбаченою Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум додаткової винагороди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко