Справа № 340/2705/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/2705/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги а також зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Петренко Ксенію Олександрівну, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-627-52У від 26 листопада 2019 року на суму 26539,26 грн та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Кіровоградській області вчинити дії щодо коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом виключення відомостей про заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) у розмірі 37788 грн 74 коп (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн 74 коп).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача, зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність у зв`язку з відбуванням покарання за вчинення кримінального злочину. При цьому до матеріалів справи долучена копія вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2016 року, ухвала Кіровського районного суду від 15.02.2017 року у справі №404/4595/16-к; ухвала Ленінського районного суду у м.Кіровограді від 25.10.2017 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеження волі на 10 місяців за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2016 року.

Від ГУ ДПС у Кіровоградській області (далі відповідач) надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивач як фізична-особа підприємець, яка знаходиться на обліку в Кропивницькій ДПІ та перебував на загальній системі оподаткування, а тому був зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Оскільки позивач як платник єдиного внеску не дотримався обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок у 2017-2020 роках, ГУ ДПС у Кіровоградській області в автоматичному режимі нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску та на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки). Доводячи її правомірність, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суддею Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлено строк на подання процесуальних заяв.

Ухвалами Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року та від 01.10.2024 року витребувано додаткові докази.

Дослідивши докази і позовну заяву, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 17.04.1997 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 22.08.2023 року припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням номер запису 001024110 (а.с.67-68).

Зважаючи на інтегровану картку платника єдиного соціального внеску позивача встановлено, що станом на 31.12.2023 року недоїмка із сплати єдиного соціального внеску становила 37788,74 грн (а.с.41-44).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2019 року №Ф627-52У на суму єдиного соціального внеску 26539,26 грн (надалі - спірне рішення, а.с.10).

Отже правомірність та законність винесення спірного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' (тут і далі по тексту в редакції чинній на час виникнення правовідносин 2017-2019).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно частини 12 статті 9 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу зазначених норм встановлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі 22 відсотків бази нарахування єдиного внеску, а у випадку не отримання доходу у розмірі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача про те, що він як платник податків який обрав спрощену систему оподаткування не відноситься до осіб, які зобов`язані сплачувати єдиний податок, навіть у випадку не отримання доходу.

Позивач ще, як на одну з підстав протиправності спірного рішення зазначає про порушення порядку винесення вимоги, оскільки, на його думку вимога повинна виноситься виключно на підставі звітів платників податків та за результатами перевірки платника податків та зборів. Оскільки позивач звітів про отримані доходи не подавав, а перевірка не була проведена, зазначав про її протиправність.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 розділу VI "Порядок стягнення заборгованості з платників" наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 травня 2015 р. за N 508/26953 (надалі Інструкція про порядок нарахування єдиного внеску) визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Враховуючи вищенаведену норму, суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності спірного рішення, оскільки саме через наявність в інформаційній системі боргу зі сплати єдиного внеску стало підставою для винесення спірного рішення.

Зважаючи на пункт 5 частини 1 статті 1 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Місячний розмір мінімальної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році становив 3200 грн., відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році - 3723 грн., а відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2019 році становив 4173 грн.

Враховуючи ставку, визначену частиною 5 статті 8 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' у розмірі 22 %, мінімальний страховий внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону (фізичних осіб підприємців), у 2017 році складав 704 грн. (3200 грн. х 22 %) у місяць, у 2018 році 819,06 грн. (3723 грн. х 22 %) у місяць, у 2019 році 918,06 грн. (4173 грн. х 22%). Такі платники (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) зобов`язані були сплатити єдиний внесок за 2017 рік не пізніше 10.02.2018 року, у 2018-2019 роках - щоквартально, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Суд враховує, що у частині 4 статті 4 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' наведено вичерпний перелік підстав за яких фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Так, особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у випадку не отримання доходу, фізична особа-підприємець зобов`язана щомісяця нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі не меншому ніж мінімальний розмір страхового внеску, а відтак доводи щодо порушення процедури винесення спірної вимоги відхилені судом.

Стосовно періодів виникнення заборгованості, суд зазначає наступне.

Представник відповідача у відзиві зазначив про розрахунок недоїмки, згідно якого сума недоїмки складає за 2017 рік - 8448 грн, за 2018 рік - 9828,72 грн та за три квартали 2019 рік 8262,54 грн, всього 26539,26 грн. При тому, що у спірному рішенні визначено суму 26539,26 грн, дана сума визначена також в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску позивача станом на 31.10.2019 року, отже позивачу визначена сума недоїмки за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За виконання вимог ухвали суду від 15.07.2024 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області надало індивідуальні відомості про позивача як застрахованої особи за формою ОК-5 (а.с.58-60). Згідно цих даних ОК-5 протягом 2017 2019 року за позивача періодично сплачувався єдиний внесок.

Представник позивача вказав, що позивач був позбавлений можливості вести підприємницьку діяльність та як наслідок сплачувати єдиний внесок, оскільки відбував кримінальне покарання у місцях позбавлення/обмеження волі.

За правилами частини четвертої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (надалі ПК України) дано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року у справі №440/2149/19З суд касаційної інстанції сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Так, перевіряючи зазначені обставини, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Позивач був зареєстрованим як фізична особа - підприємець у період з 17.04.1997 року по 22.08.2023 року. Сума недоїмки за спірним рішенням, визначена станом на 26.10.2019 року.

Вироком Кіровського районного суду від 25.10.2016 року ОСОБА_1 засуджений до трьох років позбавлення волі, строк покарання рахувати з 12.10.2015 року (а.с.12-15).

Згідно довідки про звільнення ОСОБА_1 звільнений 02.06.2018 року (а.с.65).

Вироком Кіровського районного суду від 29.01.2021 року ОСОБА_1 засуджений до чотирьох років позбавлення волі, строк покарання рахувати з 02.12.2019 року (а.с.12-15).

Отже, як на переконання суду, у період з 12.10.2015 по 02.06.2018 та з 02.12.2019 року позивач не мав реальної можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Більш того, за вказаний період за позивача частково сплачений єдиний внесок (а.с.59). При цьому, протягом періоду червень 2018 по жовтень 2019 позивач мав можливість здійснювати підприємницьку діяльність та відповідно зобов`язаний був сплачувати податки та збори, у тому числі єдиний соціальний внесок.

За 2017 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 8448 грн, проте позивач відбував кримінальне покарання, а тому був реально позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність. А тому, спірне рішення в частині нарахування 8448 слід скасувати як протиправне.

За 2018 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 9828,72 грн = 2457,18 х 4 (819,06 х 12 місяців). Згідно даних ОК-5, за позивача був сплачений єдиний соціальний внесок за період січень-травень, отже, нарахування ЄСВ за п`ять місяців в розмірі 4095,30 є протиправним. За період червень - грудень 2018 року (за 7 місяців) не був сплачений єдиний внесок, а тому відповідачем правомірно визначено до сплати недоїмка в розмірі 5733,42 грн (819,06 х 7) за період сплачених сум єдиного соціального внеску. При цьому, згідно довідки про звільнення з місць позбавлення/обмеження волі, позивач звільнений 02.06.2018 року, тобто по день звільнення, позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність, а тому за червень 2018 року суму ЄСВ має складати 27,30 (819,06/30 х 1) позивач не мав об`єктивної можливості сплатити. Тобто, нарахування єдиного внеску за 2018 рік в сумі 4122,60 (4095,30 + 27,30) є протиправним та відповідно в цій частині спірне рішення підлягає скасуванню.

За три квартала 2019 рік позивачу визначено суму до сплати в розмірі 8262,54 грн. (918,06 х 9 місяців). Згідно даних ОК-5, за позивача був сплачений єдиний соціальний внесок тільки за березень 2019 року в сумі 842 грн, при цьому вказана сума є меншою ніж мінімальна сума ЄСВ (918,06), а тому за березень 2019 слід зменшити нараховану суму ЄСВ. Згідно вироку Кіровського районного суду від 29.01.2021 року зазначено про те, що ОСОБА_2 був затриманий 02.12.2019 року, тобто протягом трьох кварталів 2019 року позивач мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та відповідно був зобов`язаний сплачувати ЄСВ. А відтак, нарахування ЄСВ за 2019 рік в сумі 842 грн є протиправним, тому спірне рішення в частині нарахування 842 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Враховуючи встановлені обставини щодо нечіткості закону, а також наведені норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового визнання протиправною та скасування спірного рішення.

Отже, нарахування відповідачем єдиного внеску у спірному рішенні за періоди, коли за позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та відповідно сплачувати за такий період єдиний внесок, за 2017 рік - 8448, 2018 року - 4122,60 (4095,30 + 27,30) та 2019 рік - 842 грн є протиправним, а тому спірне рішення в частини нарахування 13412,60 належить скасувати. Водночас, суд доходить висновку, що нарахування єдиного внеску за період, коли позивач не був обмежений у здійсненні підприємницької діяльності на загальну суму 12412,60 грн здійснено на підставі та у межах законодавства, що регулювало вказані правовідносини, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання виключення відомостей про заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 37788,74 грн, суд зазначає наступне.

Зазначена сума 37788,74 складається із 26539,26 (згідно спірного рішення) та 11249,48 (сума ЄСВ за інший період, яка відображена в ІКП), при цьому, жодного рішення про сплату недоїмки на суму 11249,48 не є предметом спору в даній справі. Більш того, навіть позовної вимоги про визнання протиправною нарахування в ІКП суми 11249,48 даний позов не містить. Отже, правомірність нарахування в ІКП суми 11249,48 грн не є предметом даного спору, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Принігадно суд зазначає, що визначення суми в ІКП жодним чином не порушує права особи, натомість до суду можуть бути оскражені лише рішення, діє/бездіяльність, які реально впливають на права особи.

На даний час ІКП позивача місить викривлені показники, неправильно відображає стан його розрахунків з фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування зі сплати єдиного внеску та потребує коригування.

Тож з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача виключити з ІКП позивача недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховану за 2017 рік, за І, ІІ, ІІІ, ІУ квартали 2018 року, ІІІ квартали 2019 року, усього на суму 13412,60 грн., яка скасована судом.

При цьому, суд зазначає, що

Щодо позовної вимоги позивача про скасування рішень ГУ ДПС у Кіровоградській області про нарахування єдиного внеску в сумі 21030,90 грн., то суд відмовляє у її задоволенні, оскільки відповідач таких рішень щодо позивача не приймав.

На підставі, викладено, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 3статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на висновок суду про часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 612,32 грн (13412,60 х 1211,20/26539,26) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, буд. 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Кіровоградській області №Ф-627-52У від 26 листопада 2019 року в частині визначення недоїмки в розмірі 13412,60 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Кіровоградській області виключити з інтегрованої картки платника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховану за 2017 рік, за 2018 року, 2019 року на суму 13412,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 612,32 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

У задоволенні решти позову відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК