Справа № 161/12670/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/12670/24 пров. № А/857/23838/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року (головуючий суддя Пушкарчук В.П., о 14:39 год., м. Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, у якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1474624 від 26.06.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що його син ОСОБА_1 тривалий час хворіє психічним захворюванням, йому встановлено інвалідність та останнім часом у нього трапляються прояви агресії у відношенні до батька. Зазначає, що 26.06.2024 року син ударив його, поводив себе дуже агресивно, у зв`язку з чим він викликав працівників поліції та швидку допомогу для фіксації даного факту. В подальшому повторно викликав поліцію та швидку допомогу, оскільки після їх від`їзду син став агресивніший та псував майно у будинку. Вважає, що такі дії були неправомірно кваліфіковані поліцейським за ст. 183 КУпАП.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

Суд, з врахуванням строку розгляду термінових справ, відповідно до статті 286, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив провести апеляційний розгляд у відсутності осіб, які не з`явились без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, 26.06.2024 поліцейським взводу № 2 роти № 3 БУПП у Волинській обл. ДПП сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1474624, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 26.06.2024 року о 12:34 в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 16 громадянин ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб екстреної медичної допомоги та поліції, а саме, зателефонував на спецлінію « 102» та « 103», повідомивши про необхідність допомоги у госпіталізації його сина швидкою допомогою, хоча така не потребувалася, тобто такого факту насправді не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що із досліджених в ході розгляду справи відеозаписів достовірно вбачається, що позивач, будучи достовірно обізнаним, що будь-яких підстав для госпіталізації сина до медичного закладу немає, здійснив завідомо неправдивий виклик екстрених служб.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 183 КУпАП визначено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника, спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб ніби-то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП України розгляд справ про правопорушення, передбачені ст. 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд зауважує, що для визначення того, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського про те, що його викликано безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається апелянтом, 26.06.2024 року о 10:41, на службу « 102» надійшло повідомлення від позивача про те, що його син ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричної лікарні, оскільки на даний час дуже агресивний.

Екіпажем поліції, яким здійснено виїзд на виклик, встановлено, що в позивача виник конфлікт з його сином, який є особою з інвалідністю 2 групи, в результаті чого заявник вирішив госпіталізувати сина до психіатричної лікарні, так, як на його думку сина потрібно лікувати.

Пізніше на місце події прибули працівники швидкої медичної допомоги та оглянули сина - ОСОБА_3 , в результаті чого повідомили, що потреби в госпіталізації не бачать, так як суттєвих відхилень не виявлено, загрози його життю та здоров`ю немає.

Оскільки на той момент не потрібна була допомога в госпіталізації, присутність працівників поліції була теж не потрібна, отже повідомлена позивачем 26.06.2024 року о 10:41 інформація не відповідала дійсності.

Також працівниками поліції було повідомлено всіх членів сім`ї про те, що за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб екстреної медичної допомоги та поліції передбачена адміністративна відповідальність.

26.06.2024 року о 12:33 на службу « 102» повторно надійшло повідомлення із проханням скерувати екіпаж поліції для госпіталізації до психіатричної лікарні ОСОБА_3 , 1994 р.н., оскільки той поводить себе агресивно, вдарив батька та псує майно у будинку.

Вказане підтверджується копією звернення інформаційного характеру від 26.06.2024 №143565427 та реєстрацією події від 26.06.2024 №21025.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що після повторного прибуття поліції позивач повідомив, що його син агресивно себе поводить по відношенню до нього, розкидає в будинку речі, а також він викликав швидку для госпіталізації сина в психіатричну лікарню.

Далі на відео видно, що для встановлення обставин справи поліцейські пішли за позивачем до будинку.

В помешканні було виявлено ОСОБА_3 , який поводив себе адекватно, спокійно і врівноважено. Також було виявлено колишню дружину позивача, якій позивач неодноразово повідомляв, що тут буде поліція кожні пів години.

Пізніше під`їхали працівники швидкої медичної допомоги, які поспілкувавшись з сином ОСОБА_3 , повідомили, що примусово госпіталізувати його в психіатричну лікарню потреби немає.

Крім того, колегія суддів, дослідивши відеозапис, зауважує, що візуально тілесних ушкоджень на позивачеві не було. Працівниками поліції було запропоновано позивачу проїхати із медиками до медичного закладу для огляду, однак він відмовився. Також позивачеві було запропоновано проїхати в районне управління поліції для написання заяви, про що він теж відмовився.

Таким чином, позивач здійснив виклик спецслужб для госпіталізації його сина, знаючи, що вперше працівники швидкої медичної допомоги встановили та зафіксували, що потреби у такій немає, отже, мета виклику позивачем працівників поліції не встановлена.

Тобто, будучи достовірно обізнаним, що будь-яких підстав для госпіталізації сина до медичного закладу немає, позивач здійснив завідомо неправдивий виклик екстрених служб.

Враховуючи наведене, наданими відповідачем доказами підтверджується, що від позивача повторно протягом короткого періоду часу (менше 2-ох годин) здійснено завідомо неправдивий виклик поліції та швидкої медичної допомоги, при цьому, позивач був попереджений про адміністративну відповідальність при прибутті поліцейських на виклик вперше.

Жодних доказів на спростування вказаних вище обставин позивач не надав ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Також суд враховує, що для підтвердження обгрунтованості виклику і доведення обставин нанесення позивачу його сином тілесних ушкоджень ОСОБА_1 відмовився від огляду у медичному закладі.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх, належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Враховуючи наведене, постанова серії ЕГА № 1474624 від 26.06.2024 винесена правомірно.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року у справі №161/12670/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 30 жовтня 2024 року