Справа № 580/2540/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2540/24 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалов О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Голубчика Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року, прийнятого в спрощеному позовному провадженні, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила суд:

визнати рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії № 42 від 10.01.2024 позивачу протиправним і скасувати його;

зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу з 04.04.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка через свого представника подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

На думку позивачки, судом першої інстанції не вірно встановлено, що віднесення роботи лаборантом хімічного аналізу в прядильно-обробному цеху до пільгової роботи за Списком № 1 результатами атестації робочих місць не підтверджена, а отже зарахуванню у пільговий стаж роботи за Списком № 1 не підлягає, так як пільговий характер роботи позивачки лаборантом хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфата натрію повинен бути підтверджений уточнюючою довідкою.

Також, суд першої інстанції не вірно в супереч записів в трудовій книжці позивачки, не зарахував до її страхового стажу періоду виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008. Оскільки в трудовій книжці відсутні печатка та підпис відповідальної особи при припиненні виплати (лише міститься печатка «Черкаський міський центр зайнятості» при поставленні позивача на облік як безробітної), при тому, що даними трудової книжки підтверджується, що ОСОБА_1 отримувала виплату допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008.

Тим самим в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вірно посилаючись на п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 встановив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання не вірно заперечує сам собі відмову зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду виплати допомоги по безробіттю. Тому, що певні недоліки в заповненні трудової книжки, які допущені не працівником, не можуть бути підставою для неврахування відповідного спірного періоду до стажу при призначенні пенсії, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах, зокрема у постановах від 28.02.2018 в справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 в справі №159/4315/16-а.

Представник позивачки зазначає, що за написання та подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 понесла судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача.

16.10.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач 2 зазначає, що право позивача на отримання пенсії ГУ ПФУ в Черкаській області не порушувалось, відтак підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача 2, а так само зобов`язання останнього призначити пенсію - відсутні.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта № НОМЕР_1 , виданого 14.02.2022, орган, що видав 7130.

Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_2 від 01.07.1991 позивачка, зокрема, у спірні періоди:

19.03.1999 - прийнята в кислотний цех з кристалізацією сульфату натрію у ВАТ «Черкаське хімволокно» лаборантом хімічного аналізу (розп. № 110 від 12.03.1999);

22.03.2002 - переведена в прядильно-обробний цех лаборантом хіманалізу хімічної лабораторії 3 розряду (Пер. № 127 від 21.05.2002);

23.05.2003 - переведена в цех кислотний з кристалізацією сульфата натрію лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії по 3 розряду (Нак. № 451 к від 28.05.2003);

31.03.2005 - звільнена по ст. 38 КЗпП України;

17.09.2007 - розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в Черкаському міському центрі зайнятості (Нак. від 17.09.2007);

28.01.2008 - припинено виплату допомоги по безробіттю згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Нак. від 20.02.2008).

Згідно з випискою із наказу № 634 від 01.12.1994, № 604 від 27.06.2000 «Про результати атестації робочих місць за умови праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення» підтверджено право на пенсію за Списком № 1 в цеху кислотний з кристалізацією сульфату натрію (хім. лабораторія) за професією лаборант хімічного аналізу.

Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 04.01.2024 щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії № 42 від 10.01.2024, яким відмовило в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зокрема, пільговий стаж за Списком № 1 відсутній, так як відсутня пільгова довідка. Також, до страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.07.1991 період виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, оскільки відсутні печатка, та підпис відповідальної особи при припиненні виплати.

Відповідач 2 листом від 17.01.2024 № 2300-0206-8/3993 надіслав позивачці рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 10.01.2024 № 42.

Вважаючи свої права порушеними, позивачка через свого представника звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що право на пенсійне забезпечення за Списком № 1 за посадою лаборант хімічного аналізу кислотного цеху з кристалізацією сульфату натрію (хім. лабораторія) підтверджено атестацією робочого місця. В той же час, віднесення роботи лаборантом хімічного аналізу в прядильно-обробному цеху до пільгової роботи за Списком № 2 результатами атестації робочих місць не підтверджена, а отже зарахуванню у пільговий стаж роботи за Списком № 1 не підлягає. Також, відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 та п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 383 у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, документом, який підтверджує пільговий характер роботи, є уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637. Відтак, оскільки, у трудовій книжці позивача не зазначені вказані відомості, то позивачка повинна надати уточнюючу довідку про пільговий характер роботи.

Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду виплати допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008, суд першої інстанції вказав, що даними трудової книжки НОМЕР_2 від 01.07.1991 підтверджується, що позивачка отримувала виплату допомоги по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008. Дійсно відсутні печатка та підпис відповідальної особи при припиненні такої виплати, лише міститься печатка «Черкаський міський центр зайнятості» при поставленні позивача на облік як безробітньої. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутність печатки і підпису відповідальної особи не є формальним порушенням, тому на підтвердження періоду отримання допомоги по безробіттю позивачка зобов`язана надати довідку Черкаського міського центру зайнятості.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що рішенням від 10.01.2024 № 42 відповідач 2 встановив, що страховий стаж позивачки складає 18 років 5 місяців 27 днів, що вже є достатній страховим стажем для призначення пільгової пенсії на пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у разі наявності пільгового стажу роботи за Списком №1.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституцій України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 та 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Як вбачається з оскаржуваної відмови в призначенні пенсії, на дату звернення до пенсійного органу, позивачка мала страховий стаж - 18 років 5 місяців 27 днів, досяла необхідного у спірному випадку, віку - 50 років, який дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку. Підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 стала недостатність пільгового стажу, оскільки відсутня пільгова довідка, відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993. а також, відсутність печатка та підпис відповідальної особи при припиненні виплат по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пунктів 18, 20 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, довідки мають надаватися в разі, коли відсутні відомості в трудовій книжці про роботу особи у спірний період, що визначає її право на пільгову пенсію.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем не зараховано пільговий стаж позивачки за Списком № 1 для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

В той же час, оскаржуване рішення не містить будь-якої деталізації які саме періоди не зараховані відповідачем 1.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд, у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а та від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а дійшов висновку про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відтак, зважаючи на вказані норми та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з позивачкою, що відповідач 1 та суд першої інстанції протиправно відмовив їй у призначенні пенсії з підстав відсутності підтверджуючої довідки.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до передчасних висновків надаючи оцінку посадам, на яких працювала позивачка, зокрема віднесенню таких до пільгових за Списком № 1 чи за Списком № 2, оскільки оскаржуване рішення відповідача 1 не містить будь-яких висновків пенсійного органу щодо можливості віднесення посад, на яких працювала позивачка до пільгових.

Щодо такої підстави відмови у призначенні пенсії, зазначеної в оскаржуваному рішенні, як відсутність печатки та підпису відповідальної особи при припиненні виплат по безробіттю з 17.09.2007 по 28.01.2008 років, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-VІ встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю передбачено і приписами п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.

Як вбачається із записів трудової книжки позивачки, Черкаським міським центром зайнятості 17.09.2007 розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до підпункту пунктів 2, 3, 4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття», виплату допомоги припинено 28.01.2008.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (в редакції, чинній на час виплати позивачці допомоги у 2007 році) передбачала, що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Пунктом «ж» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 № 803-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивачці допомоги по безробіттю) було встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Отже, на момент отримання позивачкою допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 17.09.2007 по 28.01.2008 є протиправним.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Разом з тим, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення відповідними особами не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Тобто, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки Черкаським міським центром зайнятості на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача).

Крім того, за правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивачка не перебувала на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості у спірні періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивачки стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або взагалі відсутні.

В той же час, колегія суддів не може дати оцінку вимозі позивачки про зобов`язання відповідача 2 призначити ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 04.04.2024, з огляду на наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2000 (заява №38722/02)). «Ефективний засіб правого захисту» в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується та приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених суду повноважень законодавцем.

Згідно з п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13).

Тобто, призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Крім того, як встановлено вище, відповідач 1 в оскаржуваній відмові не зарахував пільговий стаж позивача в повному обсязі, але не вказав яке саме періоди ним не зараховані, лише протиправно послався на відсутність пільгової довідки.

Отже, вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача саме призначити пенсію за віком на пільгових умовах не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідачів щодо обчислення сумарного стажу роботи, зокрема пільгового, для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Колегія суддів звертає увагу, що судом не обчислюється дійсний загальний та спеціальний стаж позивачки, оскільки суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 124 Конституції України, виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, не має право перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено на органи виконавчої влади, до якої відноситься відповідач, який і повинен вирішити питання щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивачки, а тому, колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2024 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, з урахуванням висновків суду, наведених у даній постанові.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, натомість суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Голубчика Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 10 січня 2024 року № 42 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції в сумі 1 221,20 грн відповідно до квитанції АТ «УКРПОШТА» від 27.02.2024 та суді апеляційної інстанції в сумі 1 816,50 грн відповідно до квитанції від 22.08.2024.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан