Справа № 360/1021/24
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1021/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не переведення позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 26.04.2024;

- зобов`язати на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перевести позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАСУ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.06.2019 відповідачем було призначено позивачу пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "а" статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України.

12.12.2023 позивач звернувся до ГУПФУ в Луганській області із заявою, в якій просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

ГУПФУ в Луганській області 10.01.2024 за результатом розгляду заяви надало відповідь № 130-8312/З-02/8-1200/24, в якій відповідач зазначив, що відсутні законні підстави для переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Рішенням суду від 18.03.2024 у справі № 360/95/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12 березня 2023 року про переведення з одного виду пенсії на інший.

01.07.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надіслало на адресу позивача рішення від 26.04.2024, яким відмовило позивачу в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Позивач вважає, що оскільки право на призначення та отримання пенсії він отримав 31.05.2019, то зміни, внесені постановою КМУ № 119 від 16.02.2022 до постанови № 393, не можуть поширюватись на правовідносини, пов`язані з призначенням позивачу пенсії, переведенні з одного виду на інший тощо, та мають застосовуватись норми в тій редакції, яка діяла на момент виникнення у нього права на пенсію.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.09.2024 відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до подання про призначення пенсії по інвалідності від 02.08.2019 станом на 31.05.2019 календарна вислуга позивача складає 18 років 09 місяців 25 днів; так само у витязі з наказу від 12.07.2019 № 582 о/с «По особовому складу» зазначено, що вислуга років у календарному обчисленні на момент звільнення зі служби (31.05.2019) складає 18 років 09 місяців 25 днів.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 360/2996/21 Головним управлінням у жовтні 2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 02.06.2021 (з дня звернення із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років) в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до вислуги років за пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

14.12.2023 за вхід. № 8312/З-1200-23 відповідачем зареєстровано заяву позивача від 11.12.2023 про перехід на пенсію за вислугу років, надіслану разом із заявою довільної форми від 12.12.2023, що надійшла поштою рекомендованою.

Відповідач вважає, що з 19.02.2022 загальна тривалість вислуги у пільговому обрахуванні використовується при розрахунку розміру пенсії, а не для визначення права особи на той чи інший вид пенсії.

Відповідач листом від 10.01.2024 № 130-8312/З-02/8-1200/24 повідомив позивачу, що підстави для переведення з одного виду пенсії на інший відсутні, оскільки вислуга років позивача в календарному обчислені складає 18 років 09 місяців 25 днів, що не відповідає вимогам, встановленим до мінімального розміру вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ (24 календарних років і більше).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі № 360/95/24, що набрало законної сили 18.04.2024, з урахуванням ухвали від 05.04.2024 про виправлення описки, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2023 про переведення з одного виду пенсії на інший та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2023 про переведення з одного виду пенсії на інший.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі № 360/95/24 Головне управління повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 12.12.2023. За розглядом встановлено, що ОСОБА_1 нараховується та виплачується пенсія по інвалідності за розрахунком пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 у розмірі 70% від грошового забезпечення, вислуга років (у пільговому обчисленні) складає 29 років (за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 360/2996/21).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2023 прийнято рішення від 26.04.2024 «Про розгляд заяви», яким вирішено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 залишити на умовах, встановлених рішенням суду у справі № 360/2996/21.

Також відповідач звернув увагу, що пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності станом на день звільнення з 01.10.2018 по 30.09.2019 24 календарних років і більше без зазначення, що така має бути обчисленою на пільгових умовах, та у такому міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Окрім того, вважає, що клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю третьої групи та отримувачем пенсії по інвалідності, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.04.2022 № 518-, посвідчення серії НОМЕР_3 , матеріалів пенсійної справи.

Згідно із витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області за ст. 77 ч.1 п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31.05.2019, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 10 років 05 місяців 17 днів.

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 12.07.2019 № 582 о/с «По особовому складу» пункт наказу ГУНП в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с, в частині звільнення, викладено в наступній редакції:

«майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області за ст. 77 ч.1 п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31.05.2019, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 10 років 11 місяців 19 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 18 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 18 діб, встановивши відсоток премії за травень 2019 року 131,9%....».

Матеріалами пенсійної справи (протокол за пенсійною справою - (НПУ) від 01.06.2019) підтверджується, що ОСОБА_1 первинно призначено пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262 (далі Закон - 2262) по лінії Національної поліції України з 01.06.2019.

02.06.2021 позивач звернувся до ГУПФУ в Луганській області з заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років.

Рішенням ГУПФУ в Луганській області від 03.06.2021 № 90 ( ОСОБА_1 ) «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно особистої заяви від 02.06.2021 у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 24 календарних роки і більше.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 360/2996/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2022, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.06.2021 № 90 ( ОСОБА_1 ) «Про відмову в призначенні пенсії»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на підставі статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 02.06.2021, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 360/2996/21 Головним управлінням з 02.06.2021 призначено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до вислуги років за пунктом "а" статті 13 Закону № 2262.

12.12.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 10.01.2024 № 130-8312/З-02/8-1200/24 повідомив, що законодавчі підстави для переведення з одного виду пенсії на інший відсутні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі № 360/95/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2023 про переведення з одного виду пенсії на інший. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2023 про переведення з одного виду пенсії на інший.

На виконання вказаного рішення суду 26.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення про розгляд заяви ( ОСОБА_1 ), яким вирішено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 залишити на умовах, встановлених рішенням суду у справі № 360/2996/21. В обґрунтування вказаного рішення відповідач послався на те, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи, пов`язану з пораненням, контузією, травмою, каліцтвом, захворюванням, отриманих при виконанні обов`язків військової служби, відповідно до Закону № 2262 по лінії Національної поліції України, вислуга років у пільговому обчисленні складає 10 років 11 місяців 19 днів, календарна вислуга років (військова служба) 18 років 09 місяців 25 днів. За розглядом заяви та матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що станом на сьогодні ОСОБА_1 пенсія по інвалідності 3 групи, пов`язана з пораненням, контузією, травмою, каліцтвом, захворюванням, отриманих при виконанні обов`язків військової служби, перерахована та виплачується за рішенням суду в розмірі пенсії за вислугу років відповідно пункту «а» статті 12 Закону № 2262 у розмірі 70% від грошового забезпечення (вислуга років - 29 років).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає таке.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон № 2262-ХІІ.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин - звільнення позивача зі служби та звернення з заявою до повноваженого органу), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

За частиною 1 та 2 статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

За положенням частини 1 статті 48 Закону, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Отже, зазначена норма визначає право особи на вибір органу до якого може бути подана заява про призначення пенсії.

Відповідно до положень частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII, пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема:

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

в) особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби;

е) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю після закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення їх зі служби, - з дня встановлення їм інвалідності;

є) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які набули право на пенсію за цим Законом у зв`язку із внесенням зміни в раніше виданий наказ або інший розпорядчий акт про оголошення їх вислуги років для призначення пенсії та звільнення зі служби, - з дня підписання наказу або іншого розпорядчого акта відповідною посадовою особою про внесення цієї зміни.

Отже, за положенням Закону № 2262-XII право на призначення пенсії виникає з наступного дня після звільнення особи зі служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, у разі несвоєчасного звернення особи за призначенням пенсії, така пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається, зокрема:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Також, положення статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 393 (у редакції чинній на час звільнення позивача зі служби та призначення пенсії по інвалідності відповідно до пункту "б" статті 20 Закону № 2262, як працівнику Національної поліції України), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; служба в Національній поліції.

Пункт 3 Порядку № 393 визначає які періоди зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови.

Таким чином, з аналізу викладених положень наведеної Постанови, вбачається, що пільгова вислуга враховується при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до матеріалів справи, вислуга років на день звільнення позивача становила у календарному обчисленні - 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні - 10 років 11 місяців 19 днів (наказ по особовому складу).

Суд звертає увагу на те, що до 19.02.2022 пунктом 3 Порядку було визначено стаж, який зараховувався до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчисленні.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови № 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393" така редакція Порядку зазнала змін (набрання чинності 19.02.2022).

Так, пункт 2-1 Порядку визначав, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Водночас пунктом 3 Порядку визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Отже, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Суд зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент виникнення спірного питання.

На час звільнення позивача зі служби діяла редакція Порядку № 393, яка передбачала пільгове зарахування вислуги років.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року справа № 160/888/23, від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23, від 10 червня 2024 року справа № 260/4588/23

Також з 01.06.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "б" статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 по справі № 360/2996/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на підставі статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 02.06.2021, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

У рішенні судом було встановлено, що є всі підстави для призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону № 2262 з 02.06.2021, здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки на дату звільнення позивач мав вислугу 24 календарних роки і більше (18 років 09 місяців 25 днів + 10 років 11 місяців 19 днів).

Так, відповідно до статті 23 Закону № 2262 у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 360/2996/21 Головним управлінням з 02.06.2021 призначено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до вислуги років за пунктом "а" статті 13 Закону № 2262.

Отже, вказаним рішенням суду було встановлено, що на час звільнення позивача та призначення йому пенсії в розмірі пенсії за вислугу років згідно Закону № 2262, він мав визначену цим Законом вислугу років для призначення пенсії згідно статті 12 цього Закону.

Відповідачем на виконання вказаного рішення позивачу визначено вислугу у розмірі необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12).

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції та дату звернення позивача до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла попередня редакція пункту 3 Порядку № 393, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років на підставі вказаного Закону.

Аналогічний висновок щодо визначення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ на день звільнення міститься у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23.

Як наслідок, рішення ГУПФУ в Луганській області від 26.04.2024 «Про розгляд заяви» ( ОСОБА_1 ) є протиправним та належить до скасування.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність дій відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

За встановлених судом в цій справі обставин, зважаючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям ГУПФУ в Луганській області рішення від 26.04.2024 «Про розгляд заяви» ( ОСОБА_1 ), а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, тому суд з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме: визнати протиправним та скасувати таке рішення.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Як наслідок визнання протиправним та скасування рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Матеріали справи не містять підстав які б свідчили про необхідність встановлення відповідачу розумного строку виконання рішення суду та судового контролю на виконання рішення суду.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені обставини, суд задовольняє позов частково з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від їх сплати в установленому законом порядку.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код за , місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26.04.2024 «Про розгляд заяви» ( ОСОБА_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Свергун