Справа № 420/33617/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/33617/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року, прийняту у складі суду судді Свиди Л.І. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в якому позивач просив суд про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не складання акту встановлення факту здійснення догляду за позивачем, зобов`язання відповідача видати акт встановлення факту здійснення догляду за позивачем ОСОБА_1 , надавачу соціальних послуг ОСОБА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/33617/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.11.2023 року, зобов`язано Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.11.2023 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

29 липня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року та постановлення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли порушенню закону та прав позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та постановлення окремої ухвали відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, тому просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити рішення про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що наслідком заяви позивача має бути саме прийняття рішення, яке повинно бути надано йому протягом встановленого законодавством строків. Апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції, що акт встановлення факту здійснення постійного догляду за позивачем може бути складено виключно в його присутності та присутності особи, що здійснює догляд за ним, оскільки вказане не передбачено жодним нормативно-правовим актом. На думку апелянта, матеріали справи свідчать про намір відповідача ухилитись від виконання рішення суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/33617/23 є обов`язковим до виконання на всій території України.

Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин 1 та 2 вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення та його прийняття, а в разі неприйняття судом звіту про виконання рішення суду або неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та/або накладенням штрафу.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду, яке набрало законної сили, було зобов`язано Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.11.2023 року. Водночас, у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати акт встановлення факту здійснення догляду за позивачем надавачу соціальних послуг було відмовлено.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог та фактично встановив, що звернення ОСОБА_1 від 01.11.2023 року не було розглянуто у встановлений законом строк, тому зобов`язав його розглянути. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили та позивачем не оскаржувалось.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 30.05.2024 року №01/21-588 Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/33617/2 повідомив ОСОБА_1 про те, що для складання акту встановлення факту здійснення постійного догляду за позивачем за особою з інвалідністю І групи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, 29.04.2024 року комісія з питань встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи або особами, які потребують постійного стороннього догляду, за попереднім узгодженням з ОСОБА_1 дати та часу відвідування, здійснила виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із відсутністю на момент відвідування особи, яка здійснює догляд за позивачем, складання акту встановлення факту здійснення постійного догляду виявилось неможливим. Також повідомлено, що акт встановлення факту здійснення постійного догляду складається у присутності осіб, що здійснюють та потребують догляду та підписується ними.

Зазначений лист свідчить про те, що звернення ОСОБА_1 від 01.11.2023 року було фактично розглянуте, позивачу надано вмотивовану відповідь.

Водночас, питання правомірності підстав для фактичної відмови позивачу у складенні Акту встановлення факту здійснення догляду виходить за межі предмету судового контролю, передбаченого КАС України, оскільки зазначені питання, поставлені апелянтом, не були предметом розгляду та не були покладені в основу рішення суду першої інстанції. У разі незгоди позивача із правомірністю наданої йому відповіді, зазначені питання можуть бути предметом нового адміністративного позову, проте не стосуються судового контролю за виконанням рішення суду у межах даної справи.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко