Справа № 120/4374/24
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 листопада 2024 р. Справа № 120/4374/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Підставою для звернення до суду слугувала відмова відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, на підставі ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп.2 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023 р., з урахуванням вже виплачених сум .

Ухвалою суду від 09.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву від 15.04.2024 в якому заперечував проти заявлених позовних вимог. Вказує, що під час опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги установлення заявникові другої групи інвалідності та 25 % втрати професійної працездатності (2023 рік) відбулося в період понад два роки від дати установлення третьої групи інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності (2014 рік), що суперечить умовам п. 4 Порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 року та був звільнений зі служби у 2014 році.

В той же час, 29.10.2013 року військово-лікарська комісія за розпорядженням ВК УКЗ УМВС України у Вінницькій області здійснила медичний огляд гр. ОСОБА_1 , за результатами якого позивачу встановлено діагноз: анкілозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтерєва) центральна форма, активна фаза, активність ІІІ (три), швидкопрогресуючий перебіг з ураженням поперекового відділу хребта та крижово- здухвинних сполучень, стадія ІІ (два), ФН ІІ (два). Розповсюджений остеохондроз хребта з помірним порушенням статико-динамічної функції хребта. Вертеброгенний больовий синдром помірно виражений. Двобічний коксартроз першої стадії без порушення функції руху. Кіста печінки. Поліп жовчного міхура. Хронічний панкреатит без порушення функції залози. Себорейний дерматит, ускладнений комедонами. Хронічний геморой в стадії ремісії. ССД. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № В-831 від 20.10.2013 року

За результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 з 24.01.2014 року встановлено третю групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ

На підставі чого та відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707, у МВС України 25.03.2014 року затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 15 963, 75 грн. та здійснено її виплату згідно платіжного доручення № 551 від 24.04.2014 року, що підтверджується копією довідки управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 22.03.2023 року за № 35/22-2023.

Відповідно до виписки із акта повторного огляду МСЕК, який проводився 09.02.2023 року гр. ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності та 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

15.11.2023 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, на підставі ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп.2 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023 року.

Листом №80722-2023 від 26.12.2023 року позивача повідомлено, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги гр. ОСОБА_1 повертаються, як такі що не підлягають розгляду, у зв`язку з тим, що установлення ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією другої групи інвалідності ( у 2023 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення третьої групи інвалідності (у 2014 році), що суперечить умовам пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Позивач вважаючи, що вказана відмова відповідача є порушенням його прав, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII " Про міліцію " (далі - Закон №565-XII) в редакції, що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами частини 6 статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1991 року № 565-XII (далі - Закон України №565-ХІІ) та Порядку № 850 пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність Закон України № 565-XII.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.

До набрання чинності Законом України № 580-VIII, тобто до 07 листопада 2015 року, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.

На реалізацію вимог статті 23 Закону України №565-XII Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року ухвалив постанову №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (надалі - Порядок № 850), що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку № 850).

Згідно із пунктом 9 Порядку № 850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Всупереч вказаними вимогам Порядку № 850 відповідач, МВС України, не приймав ні рішення про призначення ні рішення про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу. Відмова Департаменту пенсійних питань та соціальної політики МВС України в затвердженні поданого висновку не може ототожнюватися із рішенням, прийнятим МВС України у відповідності до вимог пункту 9 Порядку № 850.

На підставі викладеного суд робить висновок, що відповідачем не розглянуто подані висновок та матеріали про призначення позивачу спірної одноразової грошової допомоги, так як не ухвалено рішення, передбаченого пунктом 9 Порядку № 850, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Аналогічної позиції дотримується Сьомий апеляційний суд, зокрема в постановах від 07.05.2024 року по справі №240/29459/23, від 08.04.2024 року по справі №240/33597/23, від 10.06.2024 року по справі №240/24893/23 та ін.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача, наведені у відзиві, що відповідно до вимог пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII), реалізація права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі по причині встановлення інвалідності вищої групи обмежена дворічним строком.

По-перше, Рішенням Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022 (Справа № 3-192/2020(465/20) пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнано неконституційним і він втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

По-друге, Законом № 2489-IX від 29.07.2022 пункт 4 статті 16-3 Закону викладено в новій редакції, а саме, що у разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).

Неврахування відповідачем вказаних Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року № 1-р (II)/2022 (Справа № 3-192/2020(465/20) та вимог Закону № 2489-IX від 29.07.2022 призвело до протиправної бездіяльності щодо розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

При визначенні способу судового захисту порушеного права суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі- Конвенція) (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини указує, що дія статті 13 Конвенції вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням.

Межі обов`язків за відповідною правовою нормою різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Суд зазначає, що за зверненням позивача рішення уповноваженим органом (МВС України) у відповідності до вимог Порядку №850 про наявність чи відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, не приймалося.

Суд в силу вимог КАС України не може переймати на себе прийняття такого рішення.

З огляду на наведене, з урахуванням встановлених обставин, суд робить висновок, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, та зобов`язання їх розглянути відповідно до Закону України №565-XII та Порядку №850.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850 і прийняти рішення, передбачене п.9 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна