Справа № 480/12009/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 р. Справа № 480/12009/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 13.08.24 по справі № 480/12009/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за період з 14.04.2023 по 31.05.2023.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в розмірі 30000 гривень щомісячно, за період з 14.04.2023 по 31.05.2023.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2023р. позивачу не нараховувалась додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - постанова КМУ № 168).

Відтак, у зв`язку із з тим, що ОСОБА_1 був військовослужбовцем у період дії воєнного стану, він набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р., за період з 14.04.2023р. до 31.05.2023р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що приписами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 визначено право військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць до днів служби.

Разом з тим, приписи Порядку № 260 пов`язують виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн до обставин виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Позивач звертає увагу, що виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, при визначенні права позивача на отримання додаткової винагороди пункт 2 розділу ХХХIV Порядку № 260, на застосуванні якого наполягає відповідач - не належить до застосування, оскільки за імперативною нормою частини четвертої статті 9 Закону № 2011- XII розмір грошового забезпечення військовослужбовців встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як Міністром оборони України визначається виключно Порядок виплати грошового забезпечення. Так само пунктом 2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), на виконання якого внесено зміни до Порядку № 260, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою.

У зв`язку з цим визначення в пункті 2 розділу ХХХIV Порядку № 260 розмірів додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за певними критеріями виходить за межі наданих Міністерству оборони України повноважень.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн у квітні-травні 2023 року з підстав не участі позивача в бойових діях, просить суд апеляційної інстанції вважати необґрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 грн починаючи з 10 лютого 2023 року, необхідно встановити такі обставини, як: несення військової служби у період дії воєнного стану; несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил. перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції було безпідставно покладено саме на позивача обов`язок довести факт допущення саме відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати йому збільшеної додаткової грошової винагороди.

Відповідачем не зазначено жодних заперечень саме з посиланням на відповідні докази щодо факту не взяття позивачем як безпосередньої участі у бойових діях, так й не забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації протягом лютого 2023 року також.

Звертає увагу суду, що позивач у квітні-травні 2023 року: 1) був військовослужбовцем Збройних Сил; 2) проходив військову службу у період дії воєнного стану. 3) перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, у зв`язку з перебуванням на військовій службі у період дії воєнного стану та прийнятті участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 14.04.2023 по 31.05.2023, за Позивачем зберігається право на виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, які так і не було здійснено Відповідачем.

Зазначає, що у листі від 10.08.2023 № 2/7-792, а також згідно витягів із наказів № 106, 139, 154 відповідач підтвердив, що позивач перебував на військовій службі у спірні періоди та іншого не стверджував. Проте, дані докази з невідомих причин не було враховано судом першої інстанції при винесенні рішення не зважаючи на те, що дані довідки відповідача є належним та допустимим доказом забезпеченням позивачем здійснення заходів з національної безпеки і оборони, а також безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Апелянт звертає увагу, що у відповіді на адвокатський запит та заву позивача, а також у відзиві на позовну заяву відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що у період з 14.04.2023 по 31.05.2023, позивач не приймав участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також не надав жодних доказів на підтвердження того, що у квітні-травні 2023 року позивач не перебував на військовій службі та виконував завдання із забезпеченні заходів національної безпеки та оборони, перебуваючи безпосередньо в районах проведення даних заходів.

Фактично позиція відповідача не містить жодної конкретики, а сам лист має виключно формальний характер. Єдиним аргументом відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу в повному розмірі додаткової винагороди за квітень-травень 2023 року, є посилання на п.2 Розділу ХХХІV Порядку № 260 (який, як було зазначено, взагалі не підлягає застосуванню).

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, виплачується за умови наявності бойового наказу, журналу бойових дій, рапорту командира підрозділу тощо про участь військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Перебування на території, де ведуться бойові дії, та участь у таких діях не є тотожними поняттями.

Прийняття участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії - це безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях при виконані бойового розпорядження командира військової частини.

Позивач в своїй апеляційній скарзі від 10.09.2024 посилається на правову позицію Верховного Суду, зроблену у постанові від 06 квітня 2023 р. у справі № 260/3564/22, але правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 р. у справі № 260/3564/22 є вирваними Скаржником з контексту, не є застосовними до спірних правовідносин у даній справі № 480/12009/23.

Так, предметом розгляду вказаної справи № 260/3564/22 є нарахування та виплата додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24.02.2022 до 31.08.2022.

В свою чергу предметом розгляду справи № 480/12009/23 є нарахування та виплата додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 14.04.2023 по 31.05.2023.

Проте, позивач замовчує, що в період з 24.02.2022 до 31.08.2022, а також з 14.04.2023 по 31.05.2023 порядок нарахування спірної додаткової винагороди був різним.

Апелянтом ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі у справі № 480/12009/23 не наведено жодних доказів того, що в період з 14.04.2023 по 31.05.2023 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є умовою для виплати додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень на місяць.

Також у військової частини НОМЕР_1 відсутні відповідні докази участі скаржника у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є умовою для виплати додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень на місяць.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для виплати позивачу за період з 14.04.2023 по 31.05.2023 додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, оскільки у спірний період ОСОБА_1 не брав участь у даних заходах.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, відповідач вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , позивач, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 14.04.2023р. до 31.05.2023р., що підтверджується витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2023р. №106 (а.с.21, зворотній бік), від 17.05.2023р. №139 (а.с.22) та від 31.05.2024р. №154 (а.с.22, зворотній бік).

Із довідки про розміри грошового забезпечення (витягу із карток особових рахунків) за вказаний період (а.с.23) вбачається, що військовослужбовцю ОСОБА_1 не виплачувалася винагорода із розрахунку 30000 грн. на місяць.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено права позивача в частині виплати додаткової грошової винагороди, а позивачем протилежного не доведено, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої винагороди на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває на даний час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Частина перша статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII передбачає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168, пунктом 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 р. № 43 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 були внесені зміни до Постанови №168, а саме: Пункт 2-1 викладено в такій редакції: Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

На виконання вищезазначених змін, наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233), який набув чинності з 01.02.2023, внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (Порядок №260)) - доповнено розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260 (у редакції, чинній у період з лютого по липень 2023 року включно) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Виходячи з аналізу вказаних вище положень пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260, останні, за висновками суду, жодним чином не змінюють визначений пунктом 1 Постанови №168 розмір додаткової винагороди, оскільки як Порядок №260, так і Постанова №168, визначають розмір такої додаткової винагороди у вигляді 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому, положення пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260 лише конкретизують та визначають порядок та умови виплати такої додаткової винагороди у вигляді здійснення виплати військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), додаткової винагороди 30000 гривень в розрахунку на місяць, однак лише пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів: бойовий наказ (бойового розпорядження); журнал бойових дій (вахтового журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл); рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Відтак, умовами виплати такої додаткової винагороди у розмірі 30000.00 грн. є: 1) період дії воєнного стану; 2) виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

Враховуючи те, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач у період з 14.04.2023р. до 31.05.2023р. участі в бойових діях не приймав, до виконання бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не залучався, відповідачем не приймались вищевказані накази щодо позивача, підстави для нарахування і виплатити додаткової грошової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за спірний період відсутні. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів позивача про необхідність врахування судом під час розгляду цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.09.2023 у справі №260/3564/22, колегія суддів оцінює критично, оскільки правовідносини у справі №260/3564/22 та у цій справі № 480/12009/23 не є релевантними, оскільки вони виникли у різні часові періоди, в яких положення Постанови №168 мали різні редакції.

Крім того, редакція Порядку №260 на період прийняття Верховним Судом постанови від 21.09.2023 у справі №260/3564/22 взагалі не містила розділу ХХХІV Порядку №260. Фактично Порядок №260 таким розділом було доповнено лише наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що у період, охоплений розглядуваними спірними правовідносинами, позивач не виконував бойові (спеціальні) завдання, тому права на нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, в розмірі до 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань він не набув.

Як наслідок, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в розмірі 30 000 гривень щомісячно, за період з 14.04.2023 по 31.05.2023 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яке було враховано судом першої інстанції та після чого судом першої інстанції відкрито провадження по справі, таким чином колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю посилання відповідача про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року по справі № 480/12009/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 480/12009/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва