Справа № 380/25893/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/25893/23 пров. № А/857/18414/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мричко Н.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 13 год. 59 хв. 10 червня 2024 року, повне судове рішення складено 20 червня 2024 року у справі № 380/25893/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

06.11.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, просив: визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.10.2023 №476 о/с «Про особовий склад»; поновити з 24.10.2023 ОСОБА_1 на посаді начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2023 по момент винесення рішення судом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту, є однією з підстав звільнення зі служби в поліції та найсуворішим заходом дисциплінарного впливу. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частин першої, другої статті 14 Дисциплінарного статуту НПУ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Суд першої інстанції звернув увагу, що для звільнення працівника з вказаної підстави власник або уповноважений ним орган повинен мати належні і достатні докази, що підтверджують відсутність цього працівника на своєму робочому місці більше 3-х годин протягом робочого дня та виснував, що відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується допущення позивачем порушення службової чи трудової дисципліни, зокрема, не доведено відсутність позивача на службі без поважних причин 05.10.2023. Суд першої інстанції зазначив, що наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 12.10.2023 № 3620 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Червоноградського РВП ГУНП» в частині застосування до начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції та наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.10.2023 №476 о/с «Про особовий склад» є таким, що не відповідають критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, що є наслідком поновлення позивача на посаді, яку він займав до звільнення з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції. Скаржник зауважив, що дисциплінарною комісією аналізувалися зібрані докази порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання ним професійно-етичних норм поведінки поліцейського, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського. Скаржник вказує, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні ним службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Також скаржник вказує, що суд першої інстанції неправильно визначив суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у бік його збільшення.

В судовому засіданні представник скаржника подану апеляційну скаргу підтримав, позивач та його представник щодо такої заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП у Львівській області від 06.10.2023 № 3534 на підставі рапорта працівників УГІ у Львівській області від 05.10.2023 щодо можливого порушення службової дисципліни працівниками Червоноградського РВП ГУНП призначено службове розслідування, створено дисциплінарну комісію та відсторонено працівників від виконання службових обов`язків.

11.10.2023 начальником ГУНП у Львівській області затверджено висновок службового розслідування дисциплінарної комісії за фактом грубого порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, відповідно до якого за порушення службової дисципліни, зокрема вимог пункту четвертого, пунктів шостого та восьмого «Порядку організації та здійснення оповіщення підрозділів поліції ГУНП у Львівській області і збору їх працівників», затвердженого наказом ГУНП у Львівській області від 19.09.2019 № 2802 ДСК, в порушення пунктів три, п`ять, шість, тринадцять частини третьої статті 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1.1 частини першої наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», на підставі пункту сьомого частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, рекомендовано застосувати до начальника СКП ВнП № 2 Червоноградського РВП ГУНП майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП у Львівській області від 12.10.2023 № 3620 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Червоноградського РВП ГУНП» за порушення службової дисципліни, зокрема вимог пункту четвертого, пунктів шостого та восьмого «Порядку організації та здійснення оповіщення підрозділів поліції ГУНП у Львівській області і збору їх працівників», затвердженого наказом ГУНП у Львівській області від 19.09.2019 № 2802 ДСК, в порушення пунктів три, п`ять, шість, тринадцять частини третьої статті 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1.1 частини першої наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», на підставі пункту сьомого частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, застосовано до начальника СКП ВнП № 2 Червоноградського РВП ГУНП майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 23.10.2023 №476 о/с «Про особовий склад» відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції майора поліції ОСОБА_1 за пунктом шостим частини першої статті 77 ( у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 23.10.2023.

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону № 580-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний, зокрема:1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За приписами положень частин 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Так, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В свою чергу, Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено зобов`язання в частині службової дисципліни, окрім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 № 580-VIII, серед яких: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Згідно із статтею 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з вказаним Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з вказаним Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно положень статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, відповідно до частини 9 статті 15 Дисциплінарного статуту, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні приписи містить і Наказ Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07 листопада 2018 року, яким затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за №1355/32807.

Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі -Правила етичної поведінки), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Аналіз викладених норм свідчить, що протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, який є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Як видно з оскаржуваного наказу, проведеним службовим розслідуванням встановлено неналежне виконання службових обов`язків начальника СКП ВнП № 2 Червоноградського РВП ГУНП майора поліції ОСОБА_1 , на момент вчинення дисциплінарного проступку тимчасово виконував обов`язки заступника начальника відділу поліції - начальника СКП Чевоноградського РВП ГУНП, який, як керівник проявивши безвідповідальне ставлення до основних обов`язків поліцейського, 05.10.2023 близько 02:30 год перебував поблизу готельного комплексу «Вікторія» за адресою: м. Сокаль, вул. Шептицького,87, де за участю останнього відбувся конфлікт між невідомою особою. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок та грубо порушив службову дисципліну, яка виразилось у порушенні останнім вимог нормативно - правових актів МВС України, НП України та Головного управління НП у Львівській області, щодо неухильного дотримання службової дисципліни, оскільки як працівник поліції зобов`язаний, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Окрім цього, 05.10.2023 о 08:45 год ОСОБА_1 був відсутній на відеоселекторній нараді за участю керівництва ГУНП, при цьому у подальшому о 09:00 не прибув на робоче місце, про причини своєї відсутності та неприбуття на своє робоче місце безпосереднього керівника не повідомив, чим допустив прогул та порушив пункт четвертий статті 40 КЗпП України та абзацу першого пункту 24 постанови № 9, роз`яснення Мін`юсту від 01.02.2011, пункту першого Внутрішнього розпорядку дня поліцейських та працівників поліції (окрім державних службовців) апарату ГУНП, територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів Головного управління Національної поліції у Львівській області, затвердженого наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.11.2022 №3343.

Також, майор поліції ОСОБА_1 на оголошений збір особового складу «Навчальна тривога», не прибув, при цьому причин свого не прибуття не повідомив, чим допустив порушення вимог підпункту 4 пункту 4, пунктів 6 та 8 «Порядку організації та здійснення організації та здійснення оповіщення підрозділів поліції ГУНП у Львівській області від 10.03.2023 №25 ДСК, пунктів три, п`ять, шість, тринадцять частини третьої статті 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1.1 частини першої наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування».

Однак, як це встановлено судом першої інстанції, вищенаведені обставини не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, щодо участі позивача у конфлікті з невідомою особою поблизу готельного комплексу «Вікторія» за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у висновку за результатами службового розслідування, то такі обставини, як це встановлено судом першої інстанції з пояснень представника відповідача, не знайшли свого підтвердження належними доказами, а відтак і не були підставою для винесення наказу ГУНП у Львівській області від 12.10.2023 № 3620 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Червоноградського РВП ГУНП».

Щодо аргументів відповідача про відсутність позивача на відео селекторній нараді, неприбуття на робоче місце та на оголошений збір особового складу «Навчальна тривога», неповідомлення про причини свого неприбуття то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Допущення працівником прогулу без поважних причин може стати підставою для прийняття роботодавцем рішення про звільнення такого працівника. Обов`язковою умовою такого звільнення є відсутність у працівника поважної причини невиходу на роботу.

Так, чинне законодавство не містить переліку причин відсутності на роботі, які слід вважати поважними. У кожному окремому випадку їх наявність або відсутність визначає роботодавець. Оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником. Кожна з таких причин має бути належним чином підтверджена працівником.

Так, завданням поліції, згідно статті 2 Закону України «Про Національну поліцію», є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В свою чергу, стаття 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначає, що завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

З пояснень представника відповідача судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу ГУНП у Львівській області №2031 поліцейським структурних підрозділів ГУ у випадку погіршення стану здоров`я в разі неможливості виконання службових обов`язків, та/або звернення до лікувального закладу невідкладно повідомляється безпосереднього керівника або старшого прямого начальника мобільним зв`язком чи іншим доступним способом.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що вранці 05.10.2023 виконував свої обов`язки щодо здійснення оперативно-розшукової діяльності, поза межами приміщення Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області. Коли відчув недомагання повідомив за допомогою мобільного зв`язку свого керівника ОСОБА_2 про необхідність звернення до медичного закладу. Після проходження у медичному закладі огляду о 13:00 йому було виписано листок непрацездатності. Непрацездатність тривала включно до 20 жовтня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що доказів в спростування виконання позивачем обов`язків щодо здійснення оперативно-розшукової діяльності з врахування специфіки служби вранці 05.10.2023 дисциплінарною комісією не здобуто та суду таких не надано, так само як і не надано доказів в спростування поінформованості позивачем мобільним зв`язком безпосереднього керівника ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я та неможливості виконання службових обов`язків цього ж дня.

Слід зауважити, що Наказом ГУНП у Львівській області від 25.11.2023 № 3343 затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку дня поліцейських та працівників поліції (окрім державних службовців) ГУНП у Львівській області, відповідно до яких початок робочого дня о 09:00 год.

Згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 10.03.2023 № 25 ДСК «Про організацію оповіщення в Головному управління Національної поліції у Львівській області про приведененя у вищі ступені мобілізаційної готовності» при отриманні навчального сигналу оповіщення «Навчальна тривога» працівник (черговий) чергової служби підрозділу поліції ГУНП зобов`язаний, зокрема, оповістити визначених працівників та підпорядковані підрозділи поліції відповідно до затвердженої схеми (списків) оповіщення.

Отже, дисциплінарною комісією не було враховано, що за специфікою виконуваної роботи виконання позивачем завдань поліції і оперативно-розшукової діяльності може проводитись поза межами місця постійної несення служби (дислокації). В свою чергу, комісія в силу вимог ст.15 Дисциплінарного статуту не позбавлена можливості підтвердити або ж спростувати будь-які обставини, чи пояснення, надані під час службового розслідування. Зазначення у висновку про «не підтвердження» певних обставин повинного гуртуватись на належних доказах. А відтак висновки службового розслідування щодо не прибуття позивача о 09:00 05.10.2023 на робоче місце та не повідомлення свого безпосереднього керівника про факт погіршення самопочуття, суд апеляційної інстанції вважає не доведеними.

В суді першої інстанції зі свідчень начальника сектору кадрового забезпечення Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 судом встановлено, що приблизно 10:00 год. під час телефонної розмови з позивачем їй стало відомо про те, що у позивача є необхідність звернутись до медичного закладу через погане самопочуття.

Як видно з матеріалів справи, позивач з 05.10.2023 перебував на лікарняному. Вказане, як це правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджується довідкою №69 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, виданою Белзькою районною лікарнею від 05.10.2023 (арк. справи 21, том 1).

Слушними є також висновки суду першої інстанції про те, що механізм формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я суб`єктами господарювання визначає Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України №1066 від 01.06.2021, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №728/36350 (далі - Порядок №1066).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №1066, цей Порядок є обов`язковим для закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та здійснюють експертизу з тимчасової втрати працездатності (далі - суб`єкти господарювання). Формування медичних висновків в Реєстрі здійснюють лікуючі лікарі суб`єктів господарювання. Право формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідної категорії в Реєстрі мають лікуючі лікаря, які перебувають на лікарських посадах згідно з переліком, наведеним у додатку 1, та які мають лікарські спеціальності згідно з переліком, наведеним у додатку 2.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу І Порядку №1066, тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. Тимчасова непрацездатність обраховується в календарних днях.

Пунктом 4 розділу III Порядку №1066 передбачено, що медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» формується особисто лікуючим лікарем в амбулаторних та стаціонарних умовах надання медичних послуг на період до наступного огляду або прогнозованого періоду завершення випадку тимчасової непрацездатності на період, який не може перевищувати 30 календарних днів.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1066, у випадку, коли громадянину, для якого сформовано медичний висновок про тимчасову непрацездатність в установленому законодавством порядку, необхідно пред`явити інформацію про наявність такого медичного висновку, така інформація може надаватися (перевірятися) за місцем вимоги з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Портал Дія».

Як це правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем надано інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я, а саме медичний висновок №2449-77АА-64ЕТ-ХCK5 від 2023-10-07, медичний висновок №С9К2-В873-8ХЕА-МТ2С від 2023-10-12 та медичний висновок № 56НТ-Т2М9-9Н52-2К92 від 2023-10-17 (арк. 29-31, Том 2), такі відповідають формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України №201 від 23.03.2016, а враховуючи порядок формування медичних висновків в Реєстрі та доступу до інформаційної системи Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Портал Дія» суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про об`єктивну обізнаність відповідача щодо перебування позивача на лікарняному.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.07.2021 у справі №580/1954/20 акцентував увагу, що саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Положенням пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено поняття «прогул», що означає відсутність працівника на роботі без поважних причин більше 3-х годин (безперервно або в цілому).

Для звільнення працівника з вказаної підстави власник або уповноважений ним орган повинен мати належні і достатні докази, що підтверджують відсутність цього працівника на своєму робочому місці більше 3-х годин протягом робочого дня.

Оскільки в силу приписів статті 14 Дисциплінарного статуту НПУ службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується допущення позивачем порушення службової чи трудової дисципліни, зокрема, не доведено відсутність позивача на службі без поважних причин 05.10.2023 понад трьох годин.

Належними та допустимими доказами перебування позивача, враховуючи специфіку служби в поліції за посадою, при виконані свої обов`язків вранці (після 8:15) 05.10.2023, відповідачем не спростовано.

Отже суду апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на протиправність дій чи бездіяльності позивача, тяжкість проступку, не наведено, яку шкоду заподіяно позивачем, не зазначено чи враховувалося та досліджувалося відповідачем попередня поведінка позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень його кваліфікації, тощо, як і не надано належних доказів на підтвердження висновку щодо порушення ряду вимог нормативно правових актів, особистої недисциплінованості та повного ігнорування вимог чинного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення вимог службової дисципліни.

Розслідування випадків можливого вчинення поліцейським дисциплінарних правопорушень, що тягнуть за собою накладення такого виду дисциплінарного стягнення як «звільнення з посади», мають розслідуватися повно, всебічно та неупереджено і обов`язково з дотриманням високих стандартів доказування, притаманних, зокрема, кримінальному провадженню, а саме: поза розумним сумнівом (beyond a reasonabledoubt) оскільки можливими наслідками є обмеження основоположних прав особи.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади є надзвичайно суворим видом стягнення і повинно застосовуватися зважено та у виключних випадках, проте дисциплінарною комісією у висновку не наведено підстав, що свідчити про тяжкість дисциплінарного проступку, які відповідають такому суворому виду дисциплінарного стягнення як звільнення з посади, враховуючи і відсутність обставин, що можуть обтяжити відповідальність.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи, раніше позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а згідно послужного списку (М-065, позивачу оголошувалась подяка за сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків; подяка, за мужність, самовідданість та вірність присязі, спрямовані на захист інтересів держави, позивач нагороджений нагрудним знаком «За доблесть і відвагу в службі» карного розшуку 2 ступеня, медаллю « 15 років сумлінної служби» та відзнакою Президента України «За участь в Антитерористичній операції». Вказані обставини є обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, які повинні враховуватись дисциплінарною комісією під час застосування до нього дисциплінарного стягнення, проте покликань у висновку службового розслідування на такі не має.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що службове розслідування відносно позивача проведено не повно та не об`єктивно, без з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, без встановлення дійсних причин і умов його вчинення, а також за відсутності належних доказів встановлення вини позивача, належно задокументованих та підтверджених фактів вчинення позивачем дій, які дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів НПУ з боку суспільства, що суперечить приписам частини другої статті 14 Дисциплінарного статуту.

До того ж, в адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те що доводи про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушення службової дисципліни є такими, що не знайшли свого підтвердження як під час дисциплінарного провадження, так і під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Встановивши недоведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку, висновки суду першої інстанції про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення позивача з посади у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення та поновлення на займаній посаді з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначений у відповідності до законодавчих приписів, є належним способом захисту порушених прав позивача.

Інші доводи, на які посилався апелянт, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, та наведених висновків суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню та належну оцінку.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №380/25893/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 01.11.2024 відповідно до ч.3 статті 321 КАС України.