Справа № 240/19129/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/19129/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 20 вересня 2024 року ВП № 74753680 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року по справі № 240/315/22 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 66 % суддівської винагороди й сума донарахованих коштів за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2022 року, з урахуванням фактично виплачених коштів, складає 539466,68 грн. Стверджує, що з метою отримання додаткового фінансування, інформацію про виконання зазначеного рішення суду та про суму нарахованих, але невиплачених коштів, надано Пенсійному фонду України, як розпоряднику бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ. Зауважує, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду», а Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Стверджує, що на даний час бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено, а заборгованість виплачено лише за рішеннями судів, які набрали чинності по 19 вересня 2020 року. Враховуючи викладене, збільшення видатків на фінансування вказаної бюджетної програми Міністерством соціальної політики України відповідно Пенсійному фонду України на даний час не проведено. При цьому зауважує, що за нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі Закон № 1404-VIII) відповідальність за невиконання судового рішення передбачено за відсутності поважних причин. Оскільки фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України, вважає оскаржувану постанову державного виконавця протиправною.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти доводів та вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що при перевірці державним виконавцем виконання боржником рішення суду у справі № 240/315/22 з повідомлення боржника від 06 травня 2024 року № 0600-0304-8/55936, розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі ОСОБА_1 на виконання рішення суду та заяви стягувача ОСОБА_1 встановлено, що рішення суду боржником невиконане, сума донарахованих коштів за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2022 року в розмірі 539466,68 грн не виплачена стягувачу. Отже, станом на 20 вересня 2024 року рішення суду невиконане боржником (в частині виплати заборгованості) без поважних причин, тому відповідачем обґрунтовано застосовано до пенсійного органу штраф на підставі спірної постанови. З таких підстав просить відмовити у позові.

Розглянувши доводи та заперечення у позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі № 240/315/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 17 серпня 2020 року № 1576/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 04 серпня 2022 року, у зв`язку із чим Житомирським окружним адміністративним судом 11 березня 2024 року було видано ОСОБА_1 виконавчий лист.

Згідно з інформацією, наданою позивачем, відомості до підсистеми «Реєстр с удових рішень» ІКІС ПФУ щодо судового рішення у справі № 240/315/22 включено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області 04 серпня 2022 року.

15 квітня 2024 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєвим М.М. винесено постанову ВП № 74753680 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 240/315/22, виданого 11 березня 2024 року Житомирським окружним адміністративним судом, та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області із супровідним листом від 15 квітня 2024 року за № 34631.

15 квітня 2024 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєвим М.М. у межах ВП № 74753680 винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які були надіслані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області із супровідними листами від 04 березня 2024 року за № 34634 та № 34633.

Отримавши зазначені постанови, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області направило головному державному виконавцю лист від 06 травня 2024 року № 0600-0304-8/55936, яким повідомило, що в межах наданої компетенції пенсійним органом проведено комплекс заходів для виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі № 240/315/22: сума донарахованих коштів ОСОБА_1 за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2022 року складає 539466,68 грн. Повідомлено, що бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено, відповідно до Тимчасового розпису доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на 1 квартал 2024 року не передбачено кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Відсутність бюджетного призначення свідчить про відсутність бюджетних асигнувань.

20 вересня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєвим М.М. у межах ВП № 74753680 винесено постанову про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання вищевказаного судового рішення у справі № 240/315/22.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а за частиною четвертою вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Як встановлено судом, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі № 240/315/22 позивач нарахував належні стягувачу до виплати за період з 19 лютого 2020 року по 31 серпня 2022 року кошти в сумі 539466,68 грн.

Однак вказане не підтверджує фактичну виплату пенсіонерці належного грошового утримання.

Пенсійним органом не заперечується невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати нарахованих стягувачу коштів у розмірі 539466,68 грн, зазначаючи про те, що виплата таких коштів здійснюватиметься після отримання бюджетного фінансування. При цьому у своїх доводах пенсійний орган покликається на те, що бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено; неспроможність здійснити виплату нарахованих коштів пояснює відсутністю фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбаченого у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Надаючи правову оцінку наведеним доводам позивача суд звертає увагу на таке.

Частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладено на відповідача. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, що встановлено у частині першій цієї ж статті КАС України.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зокрема, яке також є суб`єктом владних повноважень, витребовувались належні докази щодо: звернення до головного розпорядника бюджетних коштів/ розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо фінансового забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі № 240/315/22, а також відповіді на ці звернення; дати включення інформації щодо судового рішення (з наданням належних доказів у підтвердження) до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ з наданням витягу з цього Реєстру.

На виконання цієї ухвали суду 29 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надано лист (вх. № 59278/24), у якому позивач повідомив, що звернення до Пенсійного фонду України як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо фінансового забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі № 240/315/22 позивачем не направлялось задля непорушення рівноправності застрахованих осіб, оскільки виплати за судовими рішеннями здійснюються у порядку черговості. Також повідомлено про те, що інформацію про виконання рішення № 240/315/22 та про суму нарахованих, але не виплачених коштів (потребу) включено до Реєстру судових рішень 04 серпня 2022 року, на підтвердження чого додано відповідну Інформацію з підсистеми «Реєстр с удових рішень» ІКІС ПФУ.

Проте, жодних доказів щодо відсутності фінансування або достатніх бюджетних призначень за бюджетною програмою за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду», на чому наполягає позивач у позові, суду не надано.

Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року суд, зауваживши на тому, що основним аргументом на доведення безпідставного накладення штрафу за оскаржуваною постановою державного виконавця позивач наводить відсутність відповідного фінансування (бюджетних асигнувань), призначених для виплат на виконання судового рішення у справі № 240/315/22 й зазначаючи про відсутність жодних доказів на підтвердження цих доводів, витребовував у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належні докази на підтвердження доводів щодо відсутності бюджетного фінансування (відповідних асигнувань за призначенням) для погашення пенсійних виплат за судовим рішенням, зокрема у справі № 240/315/22.

04 листопада 2024 року на виконання цієї ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надано його ж довідку (без дати та без номера) про те, що обсяг бюджетних асигнувань, передбачених на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного грошового утримання) за рішеннями суду по Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у 2024 році склав 40,1 млн грн дані кошти використано у повному обсязі на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які набрали чинності по 19 листопада 2020 року.

Також, 04 листопада 2024 року на виконання цієї ж ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало лист від 19 серпня 2024 року № 2800-030102-9/50302.

Суд з`ясував, що за змістом цього листа Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України повідомив Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області про не затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2024 рік та виплату нарахованих на виконання судових рішень коштів у межах затверджених бюджетних призначень, відтак виплата нарахованих на виконання судового рішення у справі № 640/11469/22 щодо ОСОБА_2 здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень.

Своєю чергою, державний виконавець на виконання ухвали суду про витребування доказів від 25 жовтня 2024 року у листі від 28 жовтня 2024 року № 95106 повідомив, що з огляду на відсутність вчинених боржником заходів щодо виконання судового рішення відповідні докази в матеріалах виконавчого провадження № 74753680 відсутні.

Як визначено у частині першій статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

За правилами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Тому суд не визнає належним та достатнім доказом відсутності відповідного бюджетного фінансування щодо проведення органом Пенсійного фонду виплати за рішенням суду у справі № 240/315/22 лист Департамента пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 19 серпня 2024 року № 2800-030102-9/50302, який окрім того, що він містить загальні, не підтверджені жодними доказами, посилання про відсутність фінансування, до того ж подано щодо виконання судового рішення у іншій справі (№ 640/11469/22).

На вимогу суду позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували відсутність/не виділення коштів як на фінансування за бюджетною програмою за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду», так і відсутність/недостатність таких коштів у Тимчасовому розписі доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на 1 квартал 2024 року (зважаючи на доводи позивача щодо не затвердження бюджету Фонду), про що йдеться у листі позивача від 06 травня 2024 року № 0600-0304-8/55936 в матеріалах виконавчого провадження.

Отже, за змістом встановлених обставин цієї справи рішення суду у справі № 240/315/22 виконано позивачем лише в частині нарахування. А тому, надаючи оцінку наведеним позивачем обставинам суд виходить з того, що самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення з підстав відсутності бюджетних асигнувань на означені цілі за відсутності належних доказів на підтвердження таких обставин, як і доказів вжитих у встановленому порядку заходів задля належного фінансового забезпечення, дає підстави для висновку про невиконання рішення суду без поважних причин.

Відсутність відповідних бюджетних призначень на фінансування виплати за рішенням суду № 240/315/22 позивач не підтвердив жодними доказами, якими б можливо було встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Суд зважає, що саме пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести належними доказами відсутність у нього коштів для виплати заборгованості перед пенсіонеркою ОСОБА_1 у сумі 539466,68 грн за судовим рішенням у справі № 240/315/22, оскільки саме цими доводами позивач обґрунтовує правомірність заявлених позовних вимог визначаючи відсутність бюджетного асигнування поважною причиною.

Тож посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованого грошового утримання як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, суд визнає безпідставним.

При цьому слід також врахувати, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Під час розгляду спірних правовідносин судом не встановлено об`єктивної неможливості невиконання рішення суду, підтвердженої належними та достатніми у розумінні процесуального закону доказами.

Натомість суд, на дотримання принципу офіційності, закріпленого у статті 9 КАС України, уживав належні заходи задля витребування таких доказів у позивача, який, своєю чергою, звертаючись до суду з позовом в обґрунтування заявлених позовних вимог належних доказів не надав.

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду в частині виплати грошових коштів позивачем не виконано без поважних причин, у зв`язку з чим, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Корнєєвим М.М. постановою від 20 вересня 2024 року ВП № 74753680 правомірно накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 5100,00 грн, а тому в позові слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України у суді відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

вирішив:

У позові Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 20 вересня 2024 року ВП № 74753680 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько

05.11.24