Справа № 640/24829/20
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Київ № 640/24829/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року №0-2652.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві обчислило розмір податку за 2019 рік на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки яке перебуває у власності ОСОБА_1 і визначило суму податкового зобов`язання відповідно до податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року № 0-2652 в розмірі 87 258,91 грн. Позивач не погоджується з розміром податку, обчисленим ГУ ДПС у м. Києві. Вважає, що податок обчислено з порушенням норми податкового кодексу України щодо бази оподаткування, чим порушено право позивача на правильне і справедливе нарахування податків і зборів. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі.

05 листопада 2020 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду м. Києва від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позов.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на обґрунтованості прийнятого ним оскаржуваного рішення з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства як самого рішення, так і дотримання визначеного законом порядку його прийняття.

Відповідно до Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2024 року справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року справу №640/24829/20 прийнято до провадження судді Жукової Є.О. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими статтями 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття адміністративної справи до провадження» від 26 квітня 2024 року у справі №640/24829/20 доставлено до електронного кабінету представника позивача Гуменника І.П та ГУ ДПС у м. Києві 27 квітня 2024 року.

05 червня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого ідентичний відзиву, що надійшов раніше.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року №0-2652 за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості».

На вказане податкове повідомлення-рішення позивач подала скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 09 вересня 2020 року №3855/К/99-00-06-02-04-09 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києва від 01 червня 2020 року №0-2652, а скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.3 ПК України встановлено: базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 6.3.1); база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 6.3.2).

Відповідачем визначено позивачу в 2019 році грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 87 258,91 грн щодо нерухомого майна комплексу загальною площею 4182,071 кв. м., розташованого в Київській області та яке належало позивачеві на праві спільної часткової власності.

Відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу від 15.11.2005 №8226, доданого представником відповідача до відзиву, продавець Приватне підприємство «Техноторгсервіс» передав, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність 53/100 (п`ятдесят три сотих) частин комплексу, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Фрунзе будинок без номера, та зобов`язується сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

До складу об`єкту продажу входить нерухоме майно:

насосна станція, загальною площею 21,3 кв.м. інв. №05009, позначені на плані земельної ділянки літерою «Г»;

підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м. інв. № 05010, позначення на плані земельної ділянки літерою «Д»;

1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. метрів, інв. № 05023, позначена на плані земельної ділянки літерою «Т»;

приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв. м, інв. № 05002, позначене на плані земельної ділянки літерою «Б».

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником 53/100 частин комплексу загальною площею 7890,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого віднесено, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265). Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки віднесений до місцевих податків.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади;) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі (підпункти "а"-"є").

Позивач зазначає, що база оподаткування визначена помилково, оскільки до неї включено площадку для стоянки сільськогосподарської техніки, яка є інженерною спорудою, оскільки у неї відсутній дах або інше перекриття чи накриття посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 будівлі це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Зі змісту наведеного визначення вбачається, що до будівель віднесено власне будівлі різного призначення та підземні наземні приміщення. На думку суду, слід погодитись з доводами позивача, що стоянка сільськогосподарської техніки не відноситься до будівель нежитлової нерухомості в розумінні підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивач є власником 53/100 частин комплексу загальною площею 7890,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до якої включено площу стоянки сільськогосподарської техніки. Контролюючим органом на підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок визначено саме на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки суд дійшов висновку, що площадка для стоянки сільськогосподарської техніки не є об`єктом оподаткування, відповідно в цій частині грошове зобов`язання визначено необґрунтовано. При цьому судом взято до уваги, що за змістом підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом уже досліджувався договір купівлі-продажу від 15.11.2005 №8226, відповідно до якого до складу комплексу відносяться: насосна станція, загальною площею 21,3 кв. м, інв. №05009, позначені на плані земельної ділянки літерою «Г»; підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м, інв. №05010, позначення на плані земельної ділянки літерою «Д»; 1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. м, інв. №05023, позначена на плані земельної ділянки літерою «Т»; приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв. м, інв. №05002, позначене на плані земельної ділянки літерою «Б». Наведений доказ контролюючим органом не враховано під час визначення грошового зобов`язання.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2019 року по справі №826/15486/17 встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення, яким нарахована сума податку на площу стоянки сільськогосподарської техніки, виходячи з площі 3250 кв. м.

Відповідно податок в розмірі 87 258,91 грн за 2019 рік на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке перебуває у власності ОСОБА_1 , визначено безпідставно.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01 червня 2020 року №0-2652.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.