Справа № 140/4646/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/4646/24 пров. № А/857/18437/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року (судді Ковальчук В.Д.., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі № 140/4646/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.04.2024 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просить визнати бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу роботи один місяць служби за три, під час проходження військової служби в особливий період (безпосередня участь в бойових діях) з 03.05.2015 року по 31.08.2015 року, з 09.09.2015 по 05.12.2015, з 31.03.2016 по 27.05.2016, з 06.06.2016 по 28.10.201, з 29.03.2017 но 14.07.2017, з 29.07.2017 по 28.10.2017. з 16.03.2018 по 11.04.2018, з 02.05.2018 по 20.09.2018 до страхового та пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» відповідно до заяви про призначення пенсії від 24.01.2022 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 один місяць служби за три, під час проходження військової служби в особливий період з 03.05.2015 року по 31.08.2015 року, з 09.09.2015 по 05.12.2015, з 31.03.2016 по 27.05.2016, з 06.06.2016 по 28.10.201, з 29.03.2017 но 14.07.2017, з 29.07.2017 по 28.10.2017. з 16.03.2018 по 11.04.2018, з 02.05.2018 по 20.09.2018 під час призначення пенсії відповідно до заяви про призначення пенсії від 24.01.2022 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби з 03.05.2015 року по 31.08.2015 року, з 09.09.2015 по 05.12.2015, з 31.03.2016 по 27.05.2016, з 06.06.2016 по 28.10.201, з 29.03.2017 но 14.07.2017, з 29.07.2017 по 28.10.2017. з 16.03.2018 по 11.04.2018, з 02.05.2018 по 20.09.2018, протягом якою ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, відповідно до заяви про призначення пенсії від 24.01.2022 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження та від 03.10.2024 продовжено строк розгляду справи, з 05.08.2024 по 18.08.2024 головуючий суддя перебувала у відпустці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2022 позивач звертався до відповідача з заявою та доданими документами щодо призначення йому пенсії.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 під 20.10.2015 року має статус учасника бойовик дій та безпосередньо брав участь у бойових діях в зоні АТО з 03.05.2015 року по 31.08.2015 року, з 09.09.2015 по 05.12.2015, з 31.03.2016 по 27.05.2016, з 06.06.2016 по 28.10.2016, з 29.03.2017 по 14.07.2017, з 29.07.2017 по 28.10.2017. з 16.03.2018 по 11.04.2018, з 02.05.2018 по 20.09.2018 - 2 роки 1 місяць і 20 днів, що підтверджується довідкою про безпосередню участь в АТО від 14.19.2018 №4061 та довідкою від 21.01.2022 №177, військовим квитком, посвідченням УБД, що дає право па призначення пільгової пенсії на пільгових умовах, які позивач надавав в пенсійний фонд. Позивач зазначив, що при визначені вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненні з військової служби та деяких інших осіб» відповідач зобов`язаний був зарахувати на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції (всього 2 роки 1 місяць 20 днів, повинні зараховуватися до його страхового та пільгового стажу із розрахунку місяць служби за три, тобто 6 років 3 місяці).

Із зарахуванням вказаного періоду на пільгових умовах його вислуга років становила понад 14 календарних роки, що свідчить про те, що він набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Саме такий висновок зробив Верховний Суд у своїх Постановах від 3 березня 2021 року, у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

На момент звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, у позивача було достатньо стажу для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до п.«б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтведжується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №177 від 21.01.2022 року, відповідно до якої військовий стаж позивача на 21,01.2022 рік становив понад 14 років, якщо враховувати місяць служби за три в період участі в АТО.

Однак, відповідач не зарахував до його страхового та пільгового стажу місяць служби за три.

Позивач повторно звернувся до відповідача щодо призначення йому пенсії з 24.01.2022 за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом від 17.04.2024 відповідач надав позивачу відповідь, що період військової служби з березня 2015 року по вересень 2018 року зарахований до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку, в одинарному розмірі.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії за вислугу років протиправною, оскільки станом на день призначення пенсії вислуга років в пільговому обчисленні становила понад 14 років, а тому він набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту б частини першої статті 12 Закону 2262-ХІІ.

Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 за № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з`статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно із пунктами «а», «б», «в» статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно частини четвертої статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Згідно пункту 1 Постанови № 393 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (чинній на момент звернення позивача із заявою про перерахунок вислуги років), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» із статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з пунктом 2-1 Постанови № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції (абзац 7 підпункту «а»); один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України (абзац 10 підпункту «в»).

Таким чином, при призначенні пенсії відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, обчислення вислуги років, необхідної для такого призначення, необхідно здійснювати також і з урахуванням положень Порядку № 393.

Верховний Суд, аналізуючи вищезазначені положення у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 480/4288/21, вказав, що передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Відтак, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а та Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу листом від 17.04.2024 з мотивів того, що період військової служби з березня 2015 року по вересень 2018 року зарахований до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку, в одинарному розмірі, діяв помилково та з підстав, що суперечать положенням Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393.

Водночас, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону № 2262-XII, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Відтак, виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди, зокрема час проходження служби у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, відповідно висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, ґрунтуються на іншому правовому регулюванні.

Отже, згідно з законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років, а згідно матеріалів справи на момент призначення пенсії в січні 2024 року вислуга років позивача складала календарна 10 років 01 місяців 24 днів на військовій службі, пільгова 04 роки 02 місяці на військовій службі, у пільговому обчисленні понад 14 років, з урахуванням норм Порядку №393. При цьому, період часу 04 років 02 місяців (пільгова вислуга) є календарною одиницею виміру та повинна бути врахований до «вислуги років», яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 17 та 17-1 Закону № 2262-XII та Постанови № 393, разом із визначеним періодом часу 10 років 01 місяців 24 днів.

Враховуючи те, що на момент звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, у позивача було достатньо стажу для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №177 від 21.01.2022 року, відповідно до якої військовий стаж позивача на 21.01.2022 рік становив понад 14 років, з врахуванням місяць служби за три в період участі в АТО, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №140/4646/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 04.11.2024