Справа № 930/2317/24
Суддя: Алєксєєнко В. М.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 930/2317/24
Провадження №2-а/930/13/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Загребельному О.С.

з участю представника позивача - адвоката Примакової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває вище вказаний адміністративний позов, в якому позивач просить скасувати постанову №278 від 29 липня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивачем, ОСОБА_1 , зазначено, що 29 липня 2024 року постановою №278 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Відповідно до змісту постанови , ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.1 ч.3 ст. 22 Закону Украни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.2 ч.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників , військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою КМ України №1487 від 30 грудня 2022 року , а саме : 05.07.2023 року відмовився від отримання повістки на проходження ВЛК та уточнення облікових даних , у строк вказаний у повістці на 08.07.2024 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 тому, що відмовився від отримання повістки , будь-яких підтверджуючих матеріалів про не прибуття не надав , тому і не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці.

Позивач категорично не погоджується з постановою №278, а тому оскаржує її в повному обсязі . Працівник ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час складання протоколу №278 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП не роз`яснив право мати захисника, а також положення статті 63 КУ, а саме те, що позивач може не надавати пояснення. В оскаржуваній постанові дата народження особи відносно якої складено постанову вказана -10.04.1986 року , в протоколі №278 дата народження 24.01.1990 року; в постанові датою вручення повістки , від якої особа , відносно якої складено постанову , ніби то відмовився зазначено 05.07.2023 року , в протоколі №278 05.07.2024 року ; в постанові зазначено , що особу викликають і особа не прибула до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в протоколі №278, що виклик здійснювався до ІНФОРМАЦІЯ_1 та особа , яку викликали , не з`явилась до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подія інкримінованого правопорушення , згідно оскаржуваної постанови , мала місце 05.07.2023 року . Відповідно до положень ст. 210 КУпАП, в редакції станом на 05.07.2023 року не було ч. 3 ст. 210 КУпАП і за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу від 510 грн. до 850 грн., а не 17000 грн., як застосовано до позивача, а також строки за ст. 38 КУпАП закінчились. Тому не зрозуміло за діями норм якого часу та за яке саме правопорушення ОСОБА_1 покарано.

Позивач вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не правильно оцінив обстановку та прийняв незаконне рішення, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, тому просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 10.09.2024 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Примакова В.В. в судовому засідання адміністративний позов підтримала в повному обсязі, винесену постанову вважає незаконною, просила скасувати постанову та провадження у справі закрити.

Представник відповідача жодного разу в судове засідання не з`явися, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов до суду не надав у встановлений судом строк відповідно до ухвали від 10.09.2024 про відкриття провадження у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 5, 6 ст. 162 КАС).

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже дата та підпис позивача відсутні, а копія постанови не вручена. Копія постанови №278 від 29 липня 2024 року була вручена ОСОБА_1 лише 31.08.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене та з урахуванням того, що доводи ОСОБА_1 , щодо дати отримання ним оспорюваної постанови, відповідачем не спростовані, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на подання даного позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 2ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану»в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України»,особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 23.07.2024 року щодо позивача ОСОБА_1 складено адміністративний протокол №278 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз.6 ч. 1 Правил військового обліку призовників Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних , затвердженого постановою КМУ від 30.12.22 року №1487 та військовозобов`язаних , ч.ч.3,10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII і не виконав свій військовий обов`язок визначений ч.ч. 1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, за що передбачена відповідальність згідно з ч.2 ст.210-1 КУпАП, а саме ОСОБА_1 не отримав повістку 05.07.24 року та у визначений у повістці строк на 08.07.2024 за викликом не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.07.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 1 КУпАП №278, якою на підставі вищевказаного протоколу встановлено, що позивач ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.1 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.2 ч.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою КМУ від 30.12.22 року №1487, а саме 05.07.2023 року відмовився від отримання повістки на проходження ВЛК та уточнення облікових даних , у строк вказаний у повістці , на 08.07.2024 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 тому що відмовився від отримання повістки, будь-яких підтверджуючих матеріалів про не прибуття не надав, тому і не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці. За вищевказаних обставин ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до ч.3 ст.210-1КУпАП передбачена відповідальність особи за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Суд звертає увагу на те, що протокол №278 від 23.07.2024 року складений за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ч.2 ст.210-1 КУпАП, а постанова винесена за ч.3 ст.210-1 КУпАП, тобто не можливо встановити суті правопорушення, оскільки кваліфікація адміністративного правопорушення в протоколі №278 від 23.07.2024 різниться із кваліфікацією у постанові № 278 від 29.07.2024.

Також у оскаржуваній постанові датою вчинення адміністративного правопорушення вказано 05.07.2023 року, а саме, що у цей день позивач відмовився від отримання повістки на проходження ВЛК та уточнення облікових даних, за що притягується до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді накладення штрафу у сумі 17000 гривень.

Однак, на момент інкримінованого позивачу правопорушення, а саме станом на 05 липня 2023 року ст. 210-1 КУпАП не містила в собі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП взагалі, норма ч. 3ст. 210-1 КУпАП, набрала чинності лише 19 травня 2024 року.

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч. 2ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Таким чином суд приходить до висновку, що кваліфікація дій позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП неможлива. Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Слід зазначати, що відповідачем не наведено правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідачем винесено постанову з порушенням норм чинного законодавства, а саме не враховано вимоги законодавства щодо дії законів у часі, що призвело до не вірної кваліфікації дій позивача.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає що на момент вчинення інкримінованого позивачу правопорушення норми передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не існувало і приходить до висновку скасувати постанову винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 № 278 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення, оскільки суд не вправі самостійно змінювати фабулу та кваліфікацію адміністративного правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №278 від 29.07.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №278 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 29 липня 2024 року.

Скасувати постанову №278 від 29.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Немирівський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до частини четвертої статті 286 КАС України.

Суддя: В.М. Алєксєєнко