Справа № 160/20447/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи з 04.12.1995 року по 26.03.2003 року, з 04.11.2013 року по 19.07.2016 року, з 21.07.2016 року по 18.01.2024 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроутстаткування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на пенсійне забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - задоволено. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
30.10.2024 відповідачем надано витребувані судом докази, при цьому, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач 11.04.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №15 від 09.04.2024 у призначенні пенсії на пільгових умовах відмовлено.

Зокрема, в рішенні зазначено:

«Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.04.2024.

Згідно п. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Вік заявника 50 років.

Необхідний страховий стаж становить 25 років.

Страховий стаж особи 27 років 10 місяців 13 днів.

Пільговий стаж особи становить 8 років 01 місяць 24 дні, за умови підтвердження пільгових довідок, що направлені на перевірку відділу контрольно-перевірочної роботи.

Результати розгляду документів:

згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 18.05.1992, до страхового стажу не зараховано:

- період роботи, починаючи з 21.05.1993, через відсутність запису про звільнення;

- період роботи 12.06.1995 - 11.09.1995, так як відсутня назва документу, його номер та дата в записі про звільнення, що порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58.

Оскільки довідки про пільговий стаж роботи направлені на перевірку відділу контрольно-перевірочної роботи, після надходження результатів перевірки справа буде переглянуто повторно.

Відмовити у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Працює.».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, виключно у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1.

При цьому, рішенням про відмову у призначенні пенсії відповідач визнав наявність у позивача пільгового стажу у кількості 08 років 01 місяць 24 дні, а також страхового стажу у кількості 27 років 10 місяців 13 днів та зазначив, що до страхового стажу не зараховано період роботи, починаючи з 21.05.1993, через відсутність запису про звільнення та період роботи з 12.06.1995 по 11.09.1995.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем незарахування до страхового стажу вищезазначених періодів не оскаржується. Натомість, підставою для звернення до суду стало неправомірне, на думку позивача, незарахування до пільгового стажу періодів роботи з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 04.11.2013 по 19.07.2016 та з 21.07.2016 по 18.01.2024.

Разом з цим, суд зазначає, що жодних пояснень стосовно незарахування до пільгового стажу будь-яких періодів праці ані оскаржуване рішення, ані матеріали справи не містять.

Відповідно до алгоритму розрахунку стажу (Форма РС-право), наявного в матеріалах справи, до пільгового стажу за Списком №1 зараховано періоди трудової діяльності з 04.11.2013 по 16.10.2015, з 21.07.2016 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 09.09.2018 та з 10.09.2018 по 30.09.2022.

Відтак, суд зазначає про часткове зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи, заявлених позивачем до зарахування.

Разом з цим, як вбачається, періоди з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024 до пільгового стажу не зараховані.

Відтак, встановленню в цій справі підлягає правомірність незарахування вказаних періодів до пільгового стажу позивача та відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

При вирішені спору суд виходить із того, що 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, викладено статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в новій редакції та встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи, зокрема, не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, законодавцем збільшено для чоловіків кількість загального страхового стажу роботи.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зокрема, для чоловіків після досягнення 50 років, при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, зокрема, в частині встановлення необхідного страхового стажу для чоловіків для набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 як найбільш сприятливий для позивача, а не Закону №1058-ІV.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи по Списку №1 періоди роботи з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 подано трудову книжку серії НОМЕР_2 , в якій наявні, зокрема, записи щодо спірних періодів роботи позивача:

- 04.12.1995 прийнятий до Дніпровського металургійного комбінату імені Ф.Е. Дзержинського електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування розряду 4чм1 до агломераційного цеху №2;

- 26.03.2003 звільнений прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України);

- 04.11.2013 прийнятий до ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду служби ремонту та експлуатації енергетичного устаткування виробництва мінеральних добрив. За умовами праці робоче місце атестоване на право пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1;

- 01.04.2015 присвоєно 6 розряд з тієї ж професії, тієї ж служби;

- за умовами праці робоче місце атестоване на право пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1;

- 19.07.2016 звільнений за власним бажанням;

- 21.07.2016 прийнятий до Державного підприємства «Смоли» електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби головного енергетика з шкідливими умовами праці (робоче місце атестовано на пільгових умовах за списком №1);

- 10.09.2018 переведений на посаду майстра-електрика служби головного енергетика;

- 02.09.2019 робоче місце атестоване. Підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (розділ VІІІ пункт 1);

- 18.01.2024 звільнений за власним;

- 18.01.2024 запис за №21 вважати недійсним;

- 18.01.2024 звільнений за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Вказані періоди також підтверджуються архівними довідками від 28.02.2024 №Ч-21/2-09/346, №Ч-21/2-09/347, №Ч-21/2-09/348, виданими архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Окрім того, факт роботи позивача на пільгових умовах у спірний період підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача (Форма ОК-5) згідно розділу «Відомості по спеціальному стажу».

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 12.02.2024, позивач працював повний робочий день в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський завод мінеральних добрив» за період з 04.11.2013 р. по 19.07.2016, виконував роботи в хімічному виробництві, на ремонті, експлуатації та обслуговуванні енергетичного устаткування в виробництві мінеральних добрив за професією, посадою електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування, що передбачено Списком № 1 розділ VIIІ підрозділ пункт 8А.1 код КП: 7241 підстава КП ДК 003-2010 за період з 04.11.2013 по 19.07.2016 вибірково становить 1 р. 11міс. 13 дн.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.03.2024, позивач працював повний робочий день в Державному підприємстві «Смоли» і за період з 21.07.2016 р. по 02.08.2016, виконував в виробництві іонообмінних смол роботи з ремонту та обслуговування електроустаткування за професією, посадою електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування, що передбачено Списком № 1 розділ VIIІ підрозділ А.8А пункт 1) 8А.1 код КП: 7241 підстава КП ДК 003-2010 за період з 21.07.2016 по 02.08.2016 становить 00 р. 00 міс. 12 дн;

за період з 03.08.2016 по 09.09.2018 виконував в виробництві іонообмінних смол роботи з ремонту та обслуговування електроустаткування за професією, посадою електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування, що передбачено Списком № 1 розділ VIIІ підрозділ А.8А пункт 1) код КП: 7241 підстава КП ДК 003-2010 за період з 03.08.2016 по 09.09.2018 становить 02 р. 01 міс. 07 дн;

за період з 10.09.2018 по 18.01.2024 виконував в виробництві іонообмінних смол роботи з ремонту та обслуговування електроустаткування за професією, посадою майстер-електрик, що передбачено Списком № 1 розділ VIIІ пункт 1) код КП: 1222.2 підстава КП ДК 003-2010 за період з 10.09.2018 по 18.01.2024 становить 05 р. 03 міс. 29 дн.

Таким чином, довідками підтверджено, що дані професії (електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування та майстра-електрика) атестована і наказами від 27.05.2011 № 156а, від 03.09.2014 року № 204 та від 02.09.2019 року № 108 підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Підсумовуючи, суд зазначає, що вказані посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування та майстра-електрика відповідають Списку № 1 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах та відносяться до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, періоди роботи позивача з 04.12.1995 року по 26.03.2003 року, з 04.11.2013 року по 19.07.2016 року, з 21.07.2016 року по 18.01.2024 року мають бути зараховані до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Як вже встановлено судом, відповідач частково зарахував вказані періоди до пільгового стажу.

Відповідно до алгоритму розрахунку стажу (Форма РС-право), наявного в матеріалах справи, до пільгового стажу за Списком №1 зараховано періоди трудової діяльності з 04.11.2013 по 16.10.2015, з 21.07.2016 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 09.09.2018 та з 10.09.2018 по 30.09.2022.

Відтак, суд зазначає про часткове зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи, заявлених позивачем до зарахування.

Разом з цим, як вбачається, періоди з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024 до пільгового стажу не зараховані.

Суд зазначає, що надані позивачем документи в повній мірі надають пенсійному органу можливість встановити наявність пільгового стажу роботи позивача і вирішити питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідачем не спростовані відомості, які зазначені в архівних довідках, наданих позивачем, та у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до загального стажу роботи, або взагалі відсутні.

Суд зазначає, що відповідачем жодним чином в рішенні про відмову в призначенні пенсії не обґрунтовано причин такого незарахування.

Суд наголошує, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи.

Так, у постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21, Верховний Суд зазначив, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:

1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;

2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;

3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень;

4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;

5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Разом з тим, суд зазначає, що недотримання вказаних критеріїв позбавляє особу на отримання належної підстави та аргументації щодо вирішення її питання, та в цілому на належний захист її соціальних прав.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Окрім цього, суд зазначає, що системний аналіз законодавства дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 10.12.2020 року у справі №372/403/17.

Копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж позивача і підтверджує його роботу у спірні періоди.

Діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед іншими відомостями.

Суд наголошує, що визначальним для призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про безпідставне неврахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024, відтак, вказані періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу, а позовні вимоги в цій частині частковому задоволенню.

З урахуванням висновків, зроблених судом у цій справі, суд зазначає, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач досяг необхідних 50 років, мав необхідну кількість страхового (більше необхідних 20 років) та пільгового (більше 10 років, з урахуванням періодів роботи з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024) стажу, а отже, відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Таким чином, рішення відповідача від 09.04.2024 про відмову в перерахунку пенсії, не відповідає критеріям обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить правової оцінки фактичних обставин справи та взаємозв`язку конкретних мотивів з нормою права, а також не розкриває повний зміст доводів позивача, а відтак, підлягає визнанню його протиправним та скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Крім того, щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позивач із заявою про призначення йому пенсії звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 01.04.2024, тобто не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку (дата народження позивача 24.03.1974, дата досягнення пенсійного віку 24.03.2024). Відтак, позивач має право на призначення пенсії за пунктом а статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15) з дня досягнення пенсійного віку, а саме з 24.03.2024.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15) з 24.03.2024.

З урахуванням вищенаведених висновків та з метою ефективності захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.04.2024 №15 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроутстаткування та майстра-електрика;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15), з 24 березня 2024 року.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.04.2024 №15 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи з 04.12.1995 по 26.03.2003, з 17.10.2015 по 19.07.2016, з 01.10.2022 по 18.01.2024 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроутстаткування та майстра-електрика.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року у справі № 1-5/2018 (746/15), з 24 березня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна