Справа № 519/342/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 519/342/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_1 до Відділення поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області із адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення № 61.5.-1559 від 27.02.2024 щодо відмови у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в січні 2024 р. він звернувся до відділення поліції зі скаргою на дію гр. ОСОБА_2 , який штовхнув свого онука 30.12.2023, в результаті чого останній втратив рівновагу та майже впав, якби не позивач. На думку позивача, ця дія підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак за результатами звернення позивача поліцією проведено перевірку та не заведено ні кримінальної, ні адміністративної справи, чим допущено бездіяльність.

Ухвалою судді Южного міського суду Одеської області від 11.03.2024 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділення поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії передано до Одеського окружного адміністративного суду за підсудністю відповідно до ст. 29 КАС України.

04.04.2024 вищезазначені матеріали адміністративного позову (519/342/24) надійшли до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 ; повідомлено позивачу його обов`язок вручити третій особі - ОСОБА_2 копію позовної заяви з додатками, а докази такого вручення надати до суду в п`ятиденний строк; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, роз`яснивши право позивача подати до суду протягом п`яти днів із дня отримання відзиву на адміністративний позов відповідь на відзив, відповідача право на подання заперечення протягом п`яти днів із дня отримання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 23.09.2024 витребувано від Відділення поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області матеріали перевірки, проведеної на підставі заяви ОСОБА_1 , що зареєстрована у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 464 від 29.01.2024.

24.09.2024 до суду від позивача надійшли докази направлення третій особі копії адміністративного позову із додатками.

30.10.2024 до суду від Відділення поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли витребувані докази.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Пояснення від третьої особи до суду не надійшли.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 29.01.2024 звернувся до відділення поліції №4 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області з заявою про неправомірні дії з боку гр. ОСОБА_2 , які полягали в наступному - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 , який перебував в алкогольному сп`янінні, під час розмови зі своїм внуком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , штовхнув останнього, в результаті чого ОСОБА_4 втратив рівновагу та майже впав на підлогу, але ОСОБА_1 вчасно відреагував та спіймав за верхню одежу свого сина, ОСОБА_3 , такими діями він убезпечив свого сина від отримання тілесних ушкоджень, які могли бути спричиненні ОСОБА_3 від падіння. На думку позивача ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На його звернення 27.02.2024 року за № 61.5.-1559 відділення поліції №4 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надала відповідь, що за результатами проведеної перевірки кримінальних та адміністративних правопорушень не встановлено.

Позивач з вищезазначеним рішенням про відмову у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 не погоджується, вважає його безпідставним, незаконним та необґрунтованим, прийнятим без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких воно спрямоване, з порушенням принципу рівності перед законом, а отже є таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду.

З огляду на матеріли розгляду заяви гр. ОСОБА_1 , що зареєстровано ВП № 4 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області до єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події 29.01.2024 № 464 та списано до справи, згідно Закону України «Про звернення громадян», складено довідку ЄО № 464 від 29.01.2024.

Згідно зазначеної довідки, інспектор СЮП СП ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , розглянула матеріали перевірки журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення: та інші події за №464 від 29.01.2024 року.

Під час розгляду матеріалів було встановлено, що в ЄО за №464 від 29.01.2024 року було зареєстровано заяву від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 про те, що 30.12.2023 року близько 21:00 години, гр. ОСОБА_2 скрутив руку та штовхнув його неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , 2008 р.н. зі сходів.

В ході відпрацювання за вказаною заявою було встановлено, що гр. ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_6 перебувала у шлюбі, під час якого у них народились діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мешкали разом в АДРЕСА_2 . 05.12.2023 Южненським міським судом їх було розлучено. До цього, з жовтня місяця 2023 року гр. ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_9 переїхала та мешкає в с. Сичавка, до своїх батьків, а син ОСОБА_10 за власним бажанням залишився мешкати в м. Южне, разом з батьком.

30.12.2023 року близько 20:30 години в АДРЕСА_1 приїхав гр. ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 та знайомою ОСОБА_11 , 1998 р.н., де недовгий час, у своїх батьків, мешкає його колишня дружина ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_12 , 2017 р.н.

Метою приїзду було забрати доньку ОСОБА_12 додому в м. Южне, для подальшого святкування Нового Року.

В ході телефонних розмов між ОСОБА_13 ОСОБА_14 було з`ясовано, що мати не може віддати доньку, так як остання ще хворіє, і вона залишиться з нею, про що вона повідомила ОСОБА_15 , разом з цим запропонувала зайти до будинку, щоб побачити та поспілкуватись з донькою.

Далі, ОСОБА_13 разом з сином ОСОБА_10 зайшли до прихожої будинку в с. Сичавка, до них вийшла ОСОБА_14 разом з донькою ОСОБА_9 та дідусь (батько ОСОБА_16 ) ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Розмова між ними тривала близько 15 хвилин, та була на підвищених тонах, в ході якої ОСОБА_13 наполягав на тому, що забере доньку до себе, але мати мотивуючи тим, що дитина ще хвора, відмовила батькові, та завела ОСОБА_9 до будинку.

Після чого ОСОБА_13 вийшов з прихожої, але в ній ще залишився дідусь, ОСОБА_2 та онук ОСОБА_18 той час, коли ОСОБА_9 разом з мамою заходила до будинку, з пояснень ОСОБА_10 , він намагався їх зупинити, і хотів заспокоїти сестру, так як вона плакала, та взявся за ручку вхідної двері, і в цей час дідусь ОСОБА_2 взяв його тулуб, потягнув на себе, розвернув в сторону виходу, та виштовхнув у тому напрямку.

З пояснень дідуся, ОСОБА_2 , він взяв онука ОСОБА_10 за руку, хотів йому щось сказати, але не встиг, тому що ОСОБА_10 різко відійшов від двері та пішов у сторону виходу. Спускаючись по сходах він швидко пішов, втративши рівновагу схопився за перила.

В подальшому, з гр. ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда та попереджено про наслідки вчинення домашнього насильства, повідомлено про відповідальність за вчинення вказаного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, в ході проведення перевірки було прийнято рішення про списання матеріалів до справи ВП №4 СРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно положень ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

За правилами статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За приписами частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб, керівників та посадових особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Положенням про затвердження порядку розгляду звернень громадян та організації особистого прийому в органах та підрозділах Національної поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 930 від 15.11.2017 передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органах поліції та призначення за ними конкретного виконавця.

При цьому, у відповідності до пункту 3 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать, зокрема, уповноважені підрозділи органів Національної поліції України.

Стаття 10 даного Закону визначає повноваження уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. До повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; 5) взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством; 6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії; 7) анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством; 8) взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону; 9) звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Уповноважені підрозділи органів Національної поліції України здійснюють повноваження у сфері запобігання та протидії домашньому насильству з урахуванням міжнародних стандартів реагування правоохоронних органів на випадки домашнього насильства та оцінки ризиків. Поліцейські можуть проникати до житла особи без вмотивованого рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із припиненням вчинюваного акту домашнього насильства, у разі безпосередньої небезпеки для життя чи здоров`ю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Згідно ст. 173-2 КУпАП України, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що у разі умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також у невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений настає адміністративна відповідальність, передбачена статтею 173-2 КУпАП.

Згідно пункту 11 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.09.2019 № 100 визначено, що поліцейський органу (підрозділу) поліції, якому доручено розгляд заяви або повідомлення про іншу подію та прийняття відповідного рішення в межах Закону України «Про звернення громадян» або Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі встановлення в матеріалах відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, невідкладно рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930, безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян у разі необхідності та за наявності можливості спілкуються з їхніми авторами, з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України.

Відповідно довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.02.2024 Інспектор СЮП СП ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 прийняв пояснення у ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Таким чином, співробітником поліції всебічно перевірено відомості, викладені у заяві ОСОБА_1 , опитано всіх присутніх при інциденті 30.12.2023, встановлено всіх можливих свідків та очевидців.

При цьому згідно пояснень від 08.02.2024 ОСОБА_3 «Коли я підійшов до вхідної двері, і хотів їх відкрити, то дідусь взяв мене за тулуб потягнув на себе, а потім розвернув в сторону виходу, та штовхнув мене у той напрямок, і я не втримавшись полетів зі сходів, які вели на вулицю. У зв`язку з тим, що батько як раз стояв біля цих сходів, то він мене і спіймав, і я не впав. Потім до нас вийшла мама та сказала, щоб ми вийшли за ворота, а через декілька хвилин до нас вийшли мама і дідусь та почали знову спілкувались з батьком.».

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 30.02.2024 «.. в цей час я поклав свою руку на його руку, хотів йому щось сказати, але не встиг, тому що ОСОБА_10 одразу різко відійшов від вхідної двері, та пішов в сторону виходу. Знаходячись біля сходів він швидко пішов, втративши рівновагу, схопився за перила. ОСОБА_19 почав кричати, що він викликає поліцію, так як нібито штовхнув його… Зазначу, що свого онука ОСОБА_10 я не штовхав та будь-яких фізичних дій відносно нього не вчиняв, нецензурною лайкою не висловлювався.».

Суд зазначає, що поліцейський має право самостійно оцінити ситуацію на предмет наявності ознак домашнього насильства і прийняти рішення щодо кваліфікації дій особи. На практиці це означає, що він аналізує ситуацію, враховуючи обставини, докази та показання сторін. Однак важливо, щоб поліцейський керувався законодавством, яке чітко регламентує ознаки та критерії для визнання дій як домашнього насильства.

Проте, якщо ознак насильства в діях особи, за оцінкою поліцейського, немає, він може ухвалити рішення про відсутність складу правопорушення. Це рішення є частиною його дискреційних повноважень, однак повинно бути обґрунтованим та відповідати встановленим правовим нормам.

При кваліфікації дії на предмет наявності ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, належить врахувати такі ознаки: словесні загрози, образи, приниження; фізичне насильство, наявність тілесних ушкоджень; психологічний тиск, контроль над особистим життям потерпілого; економічне насильство (заборона працювати, утримання фінансових ресурсів).

Поліцейський зазвичай опитує обидві сторони конфлікту (особу, яка може бути жертвою, та особу, яка вчиняє дії) для збору повної картини. Під час опитування він звертає увагу на емоційний стан обох сторін; наявність попередніх випадків конфлікту та факти, які свідчать про систематичність насильства чи впливу.

Якщо ознаки насильства наявні, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення та може накласти терміновий заборонний припис щодо кривдника.

Якщо ознаки насильства відсутні або є сумніви, поліцейський може зробити висновок про відсутність складу правопорушення. У цьому випадку він може попередити обидві сторони та рекомендувати звернутися до соціальних служб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За п. 17 ч. 1 цієї ж статті, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Вирішуючи спір, суд враховує, що останній виник внаслідок власної оцінки позивачем штовхання дідусем свого онука та його упевненістю у тому, що це прояв домашнього насильства, за яке він повинен нести адміністративну відповідальність.

Однак суд зазначає, що звичайне штовхання, залежно від обставин, може бути кваліфіковане як дія, що не містить ознак домашнього насильства. Це залежить від низки факторів, які поліцейський зобов`язаний врахувати для правильного визначення, чи дійсно вчинок становить насильство, яке потребує втручання правоохоронних органів.

Наприклад, якщо штовхання не призвело до травм чи видимих ушкоджень, і є можливість визначити його як незначний інцидент, поліцейський може зробити висновок, що це не є домашнім насильством. Якщо ж штовхання було агресивним, систематичним або призвело до тілесних ушкоджень, це вже підпадає під ознаки насильства.

Для кваліфікації дій як домашнього насильства важливо визначити, чи такі випадки повторюються і чи є тенденція до насильства в сім`ї. Разове штовхання, особливо без серйозних наслідків, може бути оцінено як випадковий конфлікт.

Поліцейський оцінює, чи була дія здійснена з наміром завдати шкоду, принизити, залякати. Наприклад, штовхання, яке сталося внаслідок побутового конфлікту без подальших загроз чи ескалації, також може бути визнано незначним інцидентом. Однак, якщо штовхання супроводжується погрозами чи є частиною постійного насильницького впливу, це вже може бути підставою для кваліфікації як домашнє насильство.

Навіть якщо фізичний вплив є мінімальним, але штовхання завдало значної психологічної шкоди, поліцейський може врахувати це для визначення, чи був намір залякати чи принизити.

Таким чином, штовхання може в окремих випадках не вважатися домашнім насильством, якщо воно було одноразовим, несуттєвим за інтенсивністю та не мало ознак систематичності чи наміру завдати шкоди. Проте поліцейський повинен ретельно проаналізувати ситуацію, щоб виключити можливість того, що це штовхання є частиною більшого насильницького шаблону.

Щоб уникнути ризику суб`єктивності, у таких випадках поліцейський використовує чіткі критерії, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і може залучити соціальні служби для додаткової підтримки, якщо ситуація цього потребує.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність дій співробітника правоохоронного органу за результатами розгляду заяви позивача щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , оскільки з матеріалів перевірки дійсно не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що дозволяло відповідачу прийняти рішення про списання матеріалів до справи ВП № 4 СРУП № 2 ГУНП в Одеській області. При цьому таке повноваження є дискреційним і переконання заявника (позивача) в наявності складу адміністративного правопорушення само по собі не може слугувати автоматичною і самостійною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне рішення приймається за результатами перевірки, в ході якої встановлюються всі обставини інциденту та їх подальшої оцінки, що і було цілком обґрунтовано здійснено за обставинами розглядуваного спору.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділення поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 17), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.