Справа № 335/9047/24
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9047/24 2-а/335/151/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коноваленка Олександра Юрійовича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коноваленка О.Ю., звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 2088/1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в постанові № 2088/1 від 29.07.2024 року зазначено, що гр. ОСОБА_1 не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, в протоколі № 2088/1 від 29.07.2024 року не зазначено, хто саме може підтвердити факт вчинення даного правопорушення та не вказано за якою частиною ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинено в особливий період кваліфікується вчинене правопорушення гр. ОСОБА_1 . Будь-яких належних доказів виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 (наявність повістки, відеозапис відмови від її отримання тощо) матеріали справи не містять.

Разом з тим, позивач зазначив, що бланк повістки і сам акт відмови про її отримання складені на непередбачених чинним законодавством та незрозумілих аркушах, що не відповідають затвердженому зразку Додатку 1 (бланк повістки) та Додатку 2 (бланк відмови від отримання повістки), які передбачені Порядком № 560. Окрім того, зазначивши свідків в акті відмови від вручення повістки ОСОБА_1 працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вказали ні їх адресу, посаду, засоби зв`язку, тощо. Відеозаписи вручення повістки або відмови від її отримання відсутні. Із вказаного слідує, що у відповідача на момент винесення постанови не було доказів, які 6 вказували на наявність у позивача обов`язку з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже і порушення останнім ч. 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призовників, п.п. 2 п.1 Правил військового обліку військовозобов`язаних та резервістів. обставина виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП у діях ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити та здійснити розподіл судових витрат відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст. ст. 268272, 286 КАС України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи та роз`яснено наслідки їх неподання.

Відповідач, отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, подав до суду відзив, в якому просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зокрема зазначив, що у протоколі № 2088/1 від 25.07.2024 про адміністративне правопорушення наявні відомості про ознайомлення ОСОБА_1 під особистий підпис про час, дату та місце розгляду справи № 2088/1 від 29.07.2024 про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 , отримав особисто під підпис. Доказом підтвердження присутності позивача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення № 2088/1 від 25.07.2024 є той факт, що останній власноруч надавав письмові пояснення, про що мається відмітка у самому протоколі. Під час складання протоколу № 2088/1 від 25.07.2024 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі зі змістом статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України, клопотання щодо додаткового роз`яснення прав, порушення прав, тощо, не надходило. За результатами розгляду матеріалів справи № 2088/1 від 25.07.2024 про адміністративне правопорушення за ознаками частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова № 2088/1 від 29.07.2024 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова ОСОБА_1 отримана 07.08.2024, про що зроблено відповідний запис у ній. Разом з тим, доказів наявності поважності причин неприбуття позивача за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали справи № 2088/1 від 25.07.2024 про адміністративне правопорушення не містять.

3 огляду на вищевикладене представник відповідача вважає, що постанова № 2088/1 від 29.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_2 повністю відповідає вимогам статті 283 КУпАП та докази пояснення, які зазначені у позовній заяві є голослівними та не підтвердженими, у зв`язку з чим просив позовні вимоги залишити без задоволення.

02.09.2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив. В обґрунтування зазначив, що для розгляду питання та наявності факту самого адміністративного правопорушення, яке інкриміноване позивачу, слід встановити факт вручення/спроби вручення йому наявної в справі повістки про виклик до установи відповідача, а також факт його відмови в отриманні даної повістки. Протокол про адміністративне правопорушення складений 29.07.2024 року, в якому міститься інформація про розгляд справи 29.07.2024 року, тобто в день ознайомлення його з протоколом, без зазначення навіть часу розгляду, а так, відповідачем не надано позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачу, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручена повістка (повідомлення) не пізніше як за три доби до дня розгляду справи, як це передбачено ст. 277-2 КУпАП. В матеріалах справи відсутні докази саме вручення повістки про виклик або поштові повідомлення, які підтверджували факт його завчасного оповіщення про необхідність прибуття до установи відповідача на 06.06.2024 року. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови позивача від отримання повістки. Отже, наявність події вчинення адміністративного правопорушення повинна бути доведеною шляхом надання достовірних та беззаперечних доказів вручення повістки позивачу. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що зі змісту повістки № 122 МБП начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виписаної на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається інформація, що він мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 06.06.2024 з 08-00 до 12-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , з метою визначення призначення на особливий період (а/с 22). З розписки на повістці вбачається, що дану повістку 05.06.2024 року ОСОБА_1 не отримав, його підпис на повістці відсутній.

З Акта від 05.06.2024 року, складеного невідомою особою в м. Запоріжжі, щодо відмови від отримання повістки слідує, що ОСОБА_1 в усній формі повідомлений про час та дату явки, однак відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , причину відмови не пояснив (а/с.23). Даний акт було підписано особами, які його склали ОСОБА_3 та ОСОБА_4

25.07.2024 інструктором відділення рекрутингу комплектування другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим сержантом ОСОБА_5 , складено протокол про адміністративне правопорушення № 2088/1 відносно ОСОБА_1 про те, що він як військовозобов`язаний 06.06.2024 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України „Про військовий обов`язок та військову службу, чим вчинив правопорушення передбачене ч. ___ ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період (а/с.18).

З протоколу вбачається, що позивачу роз`яснено ст. 63 Конституції України його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться __ год. __ хв. 29.07.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що позивач поставив підпис. Також вказаний протокол містить пояснення ОСОБА_1 , де він зазначив, що повістку не отримував, від повістки не відмовлявся, не відомі причини чому він знаходиться у розшуку.

Крім того, 29 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_6 винесено постанову № 2088/1, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови слідує, що під час загальної мобілізації, перебуваючи неподалік МБР „Тюленіна в м. Запоріжжі о 14 год. 33 хв. 05 червня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 належним чином проінформований про необхідність прибуття на 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не з`явився в зазначені в повістці час та дату, доказів наявності поважних причин за повісткою, не надав, чим порушив вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Зазначена постанова № 2088/1 отримана позивачем 07.08.2024.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2) до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від. 30.12.2022 року № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Частиною 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період у вигляді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно пунктів 40, 41 вказаного Порядку, під час вручення повістки здійснюється фото - і відео фіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото - та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач 05.06.2024 року отримав повістку від відповідача про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 06.06.2024 року, водночас з копії Акта, який складено невідомими особами, щодо відмови від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.06.2024 року, не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився отримати вказану повістку № 122 МБП саме 05.06.2024.

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що належним чином з`ясовувалася причина неявки ОСОБА_1 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 06.06.2024 року та чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, що є порушенням ст. 280 КУпАП.

Також, відповідач не надав суду доказів та змістовних пояснень на спростування доводів позивача щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної постанови. Зокрема, не надані матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті оскарженої постанови та не вжито жодних заходів щодо спростування доводів позивача у його поясненнях, де він не визнав своєї вини, а також не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Натомість постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені відповідачем, без зазначення доказів, що підтверджують вчинення правопорушення.

На думку суду ця обставина ставить під сумнів твердження відповідача про вчинення правопорушення позивачем.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.

Суд зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивних істин при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі №513/899/16-а.

Відповідачем не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту належного повідомлення (оповіщення) ОСОБА_1 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказану дату, згідно вимог п. 40 та п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024 року у справі №759/1018/24).

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А), суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови протиправною, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог стосовно стягнення судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи, суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

На підтвердження розміру витрат, які позивач поніс на оплату послуг адвоката, позивачем не надано жодного підтвердження.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві відповідач заперечує проти стягнення з нього понесених позивачем витрат, посилаючись на те, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та наданих адвокатом послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи вищенаведене, з огляду на ті обставини, що позивачем до позову не долучено жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд приходить висновку, що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коноваленка Олександра Юрійовича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 №2088/1 від 29 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2024 року.

Суддя Н.І. Рибалко