Справа № 580/10051/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року справа № 580/10051/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі Другий відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у відмові скасування запису про заборону на нерухоме майно реєстраційний номер: 10335420 від 07.10.2020, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 шляхом реєстрації припинення обтяження майна;

- зобов`язати Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати заборону на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 шляхом реєстрації припинення обтяження майна: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер: 10335420, зареєстровано: 07.10.2010 за № 10335420 реєстратором Черкаська філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника, б/н, 07.10.2010, Придніпровським ВДВ ЧМУЮ, об`єкт обтяження: квартира, АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_2 , відсутній в матеріалах справи, обтяжувач: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, заявник: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало відомо, що 07.10.2010 зареєстроване обтяження нерухомого майна: арешт 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_2 згідно постанови Придніпровського ВДВС ЧМУЮ від 07.10.2010. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні будь-які виконавчі провадження, де б позивачка була боржником.

12.09.2024 позивачка звернулась до відповідача із заявою про скасування арешту нерухомого майна, однак відповідач протиправно відмовив у скасуванні арешту.

Ухвалою від 25.10.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12) ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності САВ 493490 від 21.03.2007, виданого органом приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради, є власницею 1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 .

07.10.2010 зареєстроване обтяження (арешт нерухомого майна), реєстраційний номер обтяження 10335420, реєстратором Черкаська філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника, б/н, 07.10.2010, Придніпровським ВДВС ЧМУЮ, об`єкт обтяження: квартира, АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , обтяжувач: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.

12.09.2024 позивачка звернулась до Другого відділу Держаної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про скасування вказаного вище арешту нерухомого майна.

Листом № 18521/26.21-43/133700 від 26.09.2024 відповідач повідомив, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Надати копії матеріалів виконавчих проваджень не можливо, так як термін зберігання зазначених виконавчих проваджень закінчився. Відсутня можливість ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт боржника від 07.10.2010 не відповідає номеру виконавчого провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Крім того, порядок накладення арешту на майно боржника в даний період передбачав використання бланків суворої звітності з подальшим направленням для виконання до відповідних органів, які на той час здійснювали реєстрацію обтяжень майна боржника. У зв`язку з викладеним у Другого відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) відсутні підстави для задоволення заяви.

Дії відповідача, яка полягає у відмові скасування запису про обтяження майна позивачка вважає протиправними, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Приписами частин 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що правовий інститут арешту майна боржника покликаний для забезпечення реального виконання рішення, що перебуває у державного виконавця на виконанні.

Суд встановив, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , які станом на час розгляду цієї справи знищені за закінченням терміну зберігання, що підтверджує відповідач у листі від 26.09.2024. Таким чином, суд констатує відсутність можливості ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт.

Суд врахував, що станом на час розгляду цієї справи у матеріалах справи відсутні жодні докази перебування на виконанні у відповідача відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів з ОСОБА_1 , зокрема і щодо стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. Про наявність відкритих щодо позивачки виконавчих проваджень відповідач не повідомив.

Як зазначав вище суд, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.

Під час вирішення цієї справи суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 (справа № 161/14034/20) та у постанові від 22 грудня 2021 року (справа № 645/6694/15-ц) відповідно до яких наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги відсутність відкритих стосовно позивачки виконавчих проваджень, суд доходить висновку, що триваючий арешт майна позивачки, накладений постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ б/н від 07.10.2010, не відповідає меті його застосування.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки суд вважає за необхідне зняти арешт з майна позивачки, накладений постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ б/н від 07.10.2010.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд врахував таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зняти арешт нерухомого майна (1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 ), належного ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, б/н, від 07.10.2010 (реєстраційний номер обтяження: 10335420 від 07.10.2010 № 10335420 реєстратором Черкаська філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, обтяжувач: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, заявник: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18018, м. Черкаси, проспект Хіміків, 50, кім. 515, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 04.11.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК