Справа № 380/16334/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

05 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/16334/24 пров. № А/857/27853/24

Суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Курилець А. Р., перевіривши в електронній формі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 380/16334/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність ГУНП у Львівській області дискримінацією у сфері праці щодо: не своєчасного ознайомлення старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 про організаційно-штатні заходи та із переліком посад у відділі запобігання корупції ГУНП у Львівській області нарівні з іншими працівниками сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області; не переміщення старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 як інших працівників сектору запобігання корупції до відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області, на рівнозначну посаду старшого інспектора; зобов`язати ГУНП у Львівській області перемістити ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Надалі, 30 жовтня 2024 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстрована апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в справі № 380/16334/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про відвід колегії суддів у справі №380/16334/24 на підставі п. 5 ч.1 ст.36 КАС України.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року визнано заявлений ОСОБА_1 відвід необґрунтованим.

А ухвалою апеляційного суду від 04 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Курильця Андрія Романовича, суддів Гінди Оксани Миколаївни, Пліша Михайла Антоновича у справі № 380/16334/24 відмовлено.

Однак вказана апеляційна скарга не відповідає вимогам, встановленим статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки до неї не додано документа про сплату судового збору.

При цьому скаржниця подала заяву про звільнення від сплати судового збору. Заяву мотивує тим, що розглядуваний спір пов`язаний із дискримінацією. Зазначає про положення підпункту 4 пункту 2 та пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» якими гарантовано право позивача на звільнення від сплати судового збору у справах щодо дискримінації. Просить врахувати правові висновки викладені у постанові КЦС ВС від 11.09.2024 по справі №753/12781/23 (61- 10605св24). А також зазначає те, що предмет позову в цій справі стосується трудових прав позивача, що може бути самостійною підставою для ухвалення рішення судом про звільнення позивача від сплати судового збору.

Вирішуючи подану заяву, апеляційний суд виходить з наступного.

Законом України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" внесено зміни до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", а саме доповнено пунктом 6-1, такого змісту: "позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією". Цей закон набрав чинності з 04 жовтня 2012 року.

Разом із тим, Законом України від 22 травня 2015 року N 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" статтю п`яту Закону України "Про судовий збір" викладено у новій редакції, в якій передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Проте позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією до зазначеного кола осіб не відносяться. Це закон набрав чинності з 01 вересня 2015 року.

Таким чином у період з 04 жовтня 2012 року до 01 вересня 2015 року позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією, були звільнені від сплати судового збору.

ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року звернулася у жовтні 2024 року.

Таким чином на момент звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою 28 жовтня 2024 року, Законом України "Про судовий збір" не передбачено пільг щодо сплати судового збору для позивачів за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією.

Відтак з урахуванням викладеного колегія суддів відхиляє заяву позивача про звільнення від сплати судового збору, оскільки статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, проте позивач до зазначеного кола осіб не відноситься.

Посилання ОСОБА_1 на підпункт 4 пункту другого Розділ Прикінцеві положення Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", як на підставу звільнення від сплати судового збору є безпідставними, оскільки саме цією нормою було внесено зміни до статті 5 Закону України "Про судовий збір", які у подальшому були виключені (у зв`язку із викладенням у новій редакції цієї статті згідно Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору").

Аналогічний підхід до правозастосування наведений Верховним Судом в постановах від 25 квітня 2018 року в справі N 569/11761/16-ц та від 10 липня 2019 року в справі N 202/1915/16-ц.

Щодо неможливості врахувати висновки наведені у постанові КЦС ВС від 11.09.2024 по справі №753/12781/23 (61- 10605св24), як про це просить позивач, апеляційний суд зазначає наступне.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Так, чинна частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» містить пряму норму про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Закон України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" не містив і не містить прямої норми про звільнення від сплати судового збору в спорах, пов`язаних із дискримінацією.

Водночас пільга щодо сплати судового збору для позивачів за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією була реалізована шляхом внесення змін Прикінцевими положеннями Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 14, ст. 87, № 21, ст. 204, № 31, ст. 393), а саме доповнення пунктом 6-1 такого змісту: "6-1) позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією.

Надалі, Законодавцем Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю 5 викладено в новій редакції, в якій відсутня норма про звільнення від сплати судового збору в спорах, пов`язаних із дискримінацією.

Відтак чинне національне законодавство не передбачає в жодному закону, в тому числі "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" спеціальну норму, яка б звільняла від сплати судового збору в спорах, пов`язаних із дискримінацією.

Щодо посилання на те, що предметом позову є трудових прав, як підставу звільнення від сплати судового збору апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з позицією, сформованою у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року N 215/3831/16-а (2-а/215/128/16), передбачено, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону України "Про судовий збір" є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

За змістом статті 8 цього Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, з аналізу вищевикладеного вбачається, що питання, зокрема звільнення від сплати судового збору знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин, які мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами скрутного майнового стану сторони.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви N 17160/06 та N 35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява N 377/02).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що одне лише посилання про те, що предметом позову в цій справі є захист трудових прав не є достатньою підставою для звільнення скаржника від сплати судового збору. Протилежні міркування зумовили б висновок про те, що в будь-якій справі, де предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю судовий збір не сплачується. Зазначене абсолютно не відповідає першому реченню ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Іншими словами, визначальне значення при вирішенні питання зокрема про звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, який оцінюється крізь призму 1) розміру річного доходу, або 2) наявності соціального статусу, підтвердженого державою, або 3) категорії спору.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі №420/1582/19 та від 17.09.2020 у справі № 460/3138/19.

У постанові від 02.02.2023 у справі № 320/2083/21 Верховний Суд зазначив: "Суд враховує, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" документи про майновий стан мають містить інформацію на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111).

Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи ("FC Mretebi v. Georgia", № 38736/04, п. 47)."

З наведеного слідує, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Суд наголошує, що Законом України "Про судовий збір" чітко визначено підставу для звільнення від сплати судового збору, зокрема, доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Для звільнення від сплати судового збору позивач повинен довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Як вже зазначалось, Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Але, як наголошено в постанові Верховного Суду у справі від 29 вересня 2021 року № 160/12251/20 (адміністративне провадження № К/9901/19150/21) документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22.

Однак відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік скаржником не подано, що унеможливлює підтвердження скрутного майнового стану сторони.

Отже, у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід відмовити.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України Про судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року становить 3028 грн.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Адміністративний позов в даній справі містить вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 1211,20 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Перевіривши матеріали апеляційної скарги суддя встановив, що її подано в електронній формі через підсистему Електронний суд, а тому при обрахунку суми судового збору застосовується коефіцієнт 0,8.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 1453,44 грн.

Вказаний недолік апеляційної скарги необхідно усунути шляхом надіслання до Восьмого апеляційного адміністративного суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1453,44 грн. за наступними реквізитами Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA1013952; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд.

За таких обставин, відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення вказаного недоліку .

Також слід роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у разі неусунення вказаного недоліку апеляційної скарги у встановлений строк, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України така буде їй повернута.

Керуючись статтями 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 380/16334/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяА. Р. Курилець