Справа № 161/13655/24
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/185/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участю представника позивача (через ВКЗ) Петракова В.А.,

відповідача 1 Смічика Р.В.,

представника відповідача 2 Долгополової П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом адвоката Петракова Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до заступника начальника відділу прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

18.07.2024 до суду надійшов вищевказаний позов.

В обґрунтування підстав позову представник позивача посилається на те, що 07.07.2024 року під час перетину кордону у МАПП (Міжнародний Автомобільний Пункт Пропуску) «Устилуг», ОСОБА_1 о 4 годині ранку отримав відмову у перетині державного кордону України, оскільки на підставі ували Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 по цивільній справі № 643/1506/13-ц на ОСОБА_1 було накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Проте, під час винесення рішення працівниками МАПП «Устилуг» не була врахована ухвала Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2024 року по цивільній справі № 643/1506/13-ц, якою було скасоване тимчасове обмеження відносно ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке на той час вже набрало законної сили, хоча до прийняття рішення працівниками МАПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про відмову у перетині державного кордону ОСОБА_1 неодноразово звертав увагу на вище зазначену ухвалу суду (від 21.06.2024 року).

ОСОБА_1 вказував, що він є журналістом «Національного союзу Журналістів України». Після чого ОСОБА_1 повідомив працівників МАПП «Устилуг» про кримінальну відповідальність передбачену ч. 2 ст. 382, ч.3 ст. 171 Кримінального кодексу України та повідомив про те, що має намір звернутися до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення. Після чого дістав мобільний телефон і сказав що зараз буде фіксувати на відео, неправомірні дії працівників прикордонної служби, щоб в подальшому в суді посилатися на це як доказ вчинення неправомірних дій службових осіб прикордонної служби). Після чого ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «старших прикордонних рядів в пункті пропуску» у приміщенні пункту пропуску (без відповідного протоколу про адміністративне затримання).

Зазначає, що розгляду справи про адміністративне правопорушення не було, йому не було роз`яснювались права, та не пред`являлися докази, не розглядались його клопотання як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, службова особа прикордонної служби України розглянула справу про адміністративне правопорушення формально, не оцінивши жодних фактичних обставин, не надавши належної уваги запереченням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а просто формально провела розгляд справи та притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, старшим лейтенантом ОСОБА_2 не враховано всіх обставин по справі.

А тому просив скасувати постанову заступника начальника відділу прикордонної служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 07.07.2024 року № 164177 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.202 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.202 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, стягнути з Відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) та начальника ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_5 старшого лейтенанта ОСОБА_2 на користь позивача солідарно понесені судові витрати 605,60 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року позовну заяву прийнято судом та відкрито провадження у справі.

29.07.2024 до суду надійшов відзив від представника військової частини НОМЕР_1 , обґрунтований тим, що відповідно до п. 9 Розділу III Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.04.2016 №311, відділ прикордонної служби не є юридичною особою. Отже, старший лейтенант ОСОБА_3 , як посадова особа впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не може виступати відповідачем у даній адміністративній справі. Здійснення фото (кіно) відео зйомки без належно отриманого дозволу та без завчасного інформування органу Державної прикордонної служби, не пізніше ніж за 24 години до початку проведення згаданих дій, є порушенням режиму у пункті пропуску і прикордонного режиму, а саме порушенням вимог Наказу № 15-ОД, Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. №1147, відповідні дії слід кваліфікувати як правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 202 КУпАП. Дані, зафіксовані на відеозаписі суперечать голослівним твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, а саме « ОСОБА_1 повідомив, що він не проводив відеофіксацію, а лише повідомив про намір її здійснення». Заходи адміністративного затримання до позивача не застосовувались, його було запрошено для з`ясування обставин порушення режиму в пункті пропуску, а тому дії посадових осіб Державної прикордонної служби України були вчинені у спосіб та в порядку, визначеному законодавством України. Копія протоколу про адміністративне правопорушення була вручена позивачу, цей факт є доказом того, що позивач був ознайомлений зі своїми правами та міг ними скористатись, але з невідомих причин не забажав їх реалізувати. Під час розгляду справи були враховані обставини, необхідні для прийняття відповідного правомірного рішення. Просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

До суду від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване пред`явленням позову до неналежного відповідача, оскільки вказують, що відділприкордонної служби не є юридичною особою, старший лейтенант ОСОБА_3 , як посадова особа впс « ОСОБА_4 », не може виступати відповідачем у данійадміністративній справі. Відповідачем 2 був зазначений « ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 )». В порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, впозовній заяві невірно вказана електронна адреса відповідача, а саме« ІНФОРМАЦІЯ_7 », натомість, електронна адреса НОМЕР_2 прикордонного загону -ІНФОРМАЦІЯ_8 , просив залишити позов без розгляду.

Клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку із тим, що дане питання вирішувалася судом на стадії відкриття провадження по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив залишити його без задоволення.

Представник відповідача 2 ОСОБА_5 в судовому засідання позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Судом встановлено, що згідно постанови заступника начальника відділу прикордонної служби старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 07.07.2024 року № 164177 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.202 КУпАП, 07.07.2024 року о 04.00 год у МАПП «Устилуг», був виявлений громадянин України ОСОБА_7 , який порушив режим в ППр, а саме здійснював фото-, відео- зйомку, чим порушив наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №15-ОД від від 21.01.2022 «Про встановлення режиму та зон прикордонного контролю у міжнародних та міждержавних пунктах пропуску для автомобільного сполучення в межах ІНФОРМАЦІЯ_9 », тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 202 КУпАП (а.с.6).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено вище, позивачу поставлено в провину порушення ним режиму в пункті пропуску через державний кордон України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 202 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про державний кордон України», режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Державні органи, громадські об`єднання, посадові особи, а також громадяни зобов`язані додержуватись режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України (ст. 34 Закону України "Про державний кордон України").

Відповідно до положень ст. 35 Закону України "Про державний кордон України", особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Закон України «Про прикордонний контроль» визначає правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 2 вказаного Закону, прикордонний контроль забезпечується шляхом установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням.

Згідно із п. 19 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», режим у пунктах пропуску через державний кордон, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів, встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з керівником митного органу та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Підпунктом 2.14 Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю, або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 627 від 29.08.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2011 року за № 1117/19855 (далі Порядок № 627) встановлено, що у зонах прикордонного контролю встановлюються додаткові режимні правила, які визначаються окремим розділом у наказі начальника органу охорони державного кордону про визначення зон прикордонного контролю.

Тобто вищевказаними нормативними актами регламентовано установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням. Громадяни в свою чергу зобов`язані додержуватись режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Підпунктом 5 пункту 1.3 Розділу I Порядку дій посадових осіб органів охорони

державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення

режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його

додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації

контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у

забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого

наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.08.2011 №627

(далі Наказ № 627 ), визначено, що «режим у пунктах пропуску через державний

кордон - це порядок перебування і пересування осіб і транспортних засобів у межах

території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових

портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також

здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон осіб,

транспортних засобів та вантажів».

Режим у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг»

встановлений наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 15-ОД від 21.01.2022

«Про встановлення режиму та зон прикордонного контролю у міжнародних та

міждержавних пунктах пропуску для автомобільного сполучення в межах

ІНФОРМАЦІЯ_9 » (зі змінами, внесеними згідно із наказом

начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 283-ОД від 22.08.2022, який опубліковано на офіційному сайті Державної прикордонної служби України.

Згідно пункту 2.1 Під час перебування на території пунктів пропуску положення

цього наказу є обов`язковими для виконання всіма без винятку особами, а саме: які

здійснюють переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів (вантажів)

через державний кордон; які перетинають кордон в пішому порядку та на

транспортних засобах; співробітниками контрольних органів, служб; співробітниками

правоохоронних органів; представниками органів влади; які здійснюють іншу

діяльність, не пов`язану із забезпеченням пропуску через державний кордон осіб,

транспортних засобів та вантажів.

Отже, режим у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення

«Устилуг» встановлений та діє на всій його території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України та діє і на даний час.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зважаючи на введення воєнного стану в Україні, посягання на територіальну цілісність держави, з огляду на покладання на Державну прикордонну службу України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні, відомості, що стосуються діяльності, пов`язаної з охороною державного кордону України є особливо важливими для держави в даний період, а тому обмеження щодо будь-якого збирання інформації є виправданим втручанням у права особи.

А тому, на підставі вищенаведених вимог нормативних актів в сукупності з наданими суду документами дає підстави для висновку про те, що відео, кіно-, фотознімання чи інше збирання інформації у пункті пропуску "Устилуг" можливе лише після отримання відповідного дозволу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Будь-яких даних про отримання такого дозволу ОСОБА_1 у справі не встановлено.

Крім того, як зазначає представник відповідача, додатково на території пункту пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» розміщено інформаційні покажчики «фото, відео зйомка заборонені».

З дослідженого в судовому засіданні поданого представником відповідача відеозапису до відзиву на позовну заяву, який наявний в системі «Електронного Суду», зафіксовано факт здійснення ОСОБА_1 відео зйомки посадових осіб відповідача та службового приміщення.

Відповідно до п. 12 ст. 20 Закону України "Про державну прикордонну службу", працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

А відтак, неодноразові вимоги інспекторів прикордонної служби про припинення проведення зйомки у пункті пропуску "Устилуг" були цілком законними.

Щодо посилання позивача на те, що він є журналістом, то згідно із статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною 1 статті 25 Закону № 2657-XII передбачено, що під час виконання професійних обов`язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом.

Однак, цими ж нормами визначена й можливість обмеження такого права, яке застосовувалось, зважаючи на місце проведення збирання інформації, і в мирний час, та є особливо виправданим під час війни.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП, оскільки позивач порушив режим в пункті пропуску через державний кордон України, натомість, доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем вказаного правопорушення він не надав.

Даючи оцінку твердженням позивача про порушення процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 222-1 КУпАП, до компетенції уповноважених посадових осіб органів Державної прикордонної служби України віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ст. 202 КУпАП.

Відповідно до ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено ст. 279 КУпАП.

Як визначено ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка в силу приписів ст. 285 КУпАП, оголошується негайно після закінчення розгляду справи, а її копія вручається під розписку.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 18.03.2013 № 898, щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби, невідкладно, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення в пункті пропуску через державний кордон України, або контрольному пункті в`їзду-виїзду, або контрольованому прикордонному районі особи, яка вчинила правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, за винятком випадків, передбачених статтею 258 КУпАП.

Згідно з п. 5, 6 Розділу ІІІ згаданої Інструкції, уповноважена посадова особа зобов`язана роз`яснити особі, стосовно якої складається протокол, її права, передбачені статтею 268 КУпАП, та зміст статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка в протоколі, яка засвідчується підписом зазначеної особи.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, пропонується надати письмові пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які викладаються в протоколі і засвідчуються її підписом. Письмові пояснення можуть додаватися до протоколу окремо, про що робиться відповідний запис у протоколі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , а оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги адвоката Петракова Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до заступника начальника відділу прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) про скасування постанови є безпідставними і необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову адвоката Петракова Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до заступника начальника відділу прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк