Справа № 380/25571/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/25571/23 пров. № А/857/10696/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Гуляка В. В., Коваля Р. Й.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 380/25571/23 (головуюча суддя Кухар Н. А., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2023 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року 17 листопада 2017 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень, за весь час затримки такої виплати з 1 січня 2016 року по день її фактичної виплати 26 серпня 2022 року та щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, тобто по 26.08.2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень з 17.11.2017 року із розрахунку 254,79 гривень в день; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року - 17 листопада 2017 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень, за весь час затримки такої виплати з 1 січня 2016 року та 17 листопада 2017 року по день їх фактичної виплати - 21 травня та 27 серпня 2021 року, 26 серпня 2022 року та 29 вересня 2023 року; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 26.08.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 29.09.2023 із розрахунку 254,79 гривень в день, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Також, позивач зазначала, що відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні. Вказувала, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набула право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.08.2023 року та 04.10.2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяви ОСОБА_1 від 16.08.2023 року та 04.10.2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та за наслідками розгляду прийняти рішення про виплату компенсації або відмову у її виплаті. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні) в розмірі 120339 грн. 44 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання змінити оскаржуване рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що на момент звільнення позивача з військової служби спору про невиплачене грошове забезпечення не було. Апелянт вважає що КЗпП не можна застосовувати до військовослужбовців адже є спеціальні закони, які регулюють проходження військової служби. Також апелянт не згоден з розрахунком розміру стягнутого рішенням суду першої інстанції середнього грошового забезпечення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №101-PC від 13.11.2017 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 17.11.2017 з 17.11.2017 позивачку виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №380/10173/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 17.11.2017 відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/10555/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/425/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 17.11.2017.

Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 380/10173/20, нарахувала та виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 4410,63 грн., при цьому для її нарахування за період з січня 2016 року по листопад 2017 року застосувала «базовий» місяць липень 2015 року, що підтверджується листом відповідача від 16.09.2021 та розрахунком індексації грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/425/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 17.11.2017, з урахуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду у справах №380/10555/20, № 380/425/21, №380/17180/21 які набрали законної сили відповідачем зараховано на картковий рахунок позивача кошти у сумі: 5428,79 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 рік; 3877,71 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю - жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки; 63712,33 грн. індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 по 17.11.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №380/12449/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки за період з 17.11.2017 по день фактичної її виплати; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки за період з 17.11.2017 по день фактичної її виплати; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 35237,02 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №380/12449/22 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/12449/22 скасовано та прийнято постанову, якою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

16 серпня 2023 року позивач скерувала до відповідача заяву з проханням нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року 17 листопада 2017 років, за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати 21 травня та 27 серпня 2021 року та 26 серпня 2022 року.

04 жовтня 2023 року позивач скерувала до відповідача заяву з проханням нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року 17 листопада 2017 років, за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, а також перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року та 17 листопада 2017 року по день їх фактичної виплати 21 травня та 27 серпня 2021 року, 26 серпня 2022 року та 29 вересня 2023 року.

Відповідач заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не розглянув.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача.

Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

При цьому, звільнення позивача зі служби відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку.

Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

Встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено з ОСОБА_1 під час звільнення зі служби остаточний розрахунок та не виплачено в повному розмірі всі виплати, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 (далі Закон №2352-IX), яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 17.11.2017, позивачку з 17.11.2017 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №380/12449/22. Відповідач нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 у розмірі 65954,36 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX 19 липня 2022 року, та після набрання чинності цим законом.

Період з 17.11.2017 до 18.07.2022 регулювався редакцією статті 117 КЗпП України, яка не встановлювала обмеження строку щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. До цього періоду, в разі існування істотного дисбалансу між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, може застосувати принцип співмірності.

Проте, період з 19.07.2022 до 29.09.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

У постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 суд касаційної інстанції вказав, що до періоду після 19 липня 2022 року практику Верховного Суду щодо пропорційності виплат застосовувати недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений 17.11.2017 року в день звільнення. Натомість, належні до виплати суми в загальному розмірі 65954,36 грн. були виплачені лише 29 вересня 2023 року. Таким чином, першим днем затримки є 18.11.2017. Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, то такий проведено 29.09.2023, а тому останнім днем є 28.09.2023.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні слід розділити: з 18.11.2017 по 18.07.2022 1704 дні та з 19.07.2022 по 28.09.2023 437 днів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки про доходи №4231/3 від 28.03.2024 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , грошове забезпечення позивача у вересні 2017 року становило 9448,21 грн. та у жовтні 2017 року 9448,21 грн.

Кількість календарних днів служби позивача у вересні жовтні 2017 року становила 61 день.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 309,77 грн./день (9448,21 грн. + 9448,21 грн./61 календарний день).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.11.2017 по 18.07.2022 становить 527848,08 грн. (309,77 грн. х 1704 днів).

При задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зокрема, істотність частки одноразової грошової допомоги в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 65954,36 грн./527848,08 грн. (сума одноразової грошової допомоги / середній заробіток за час затримки розрахунку) = 0,12.

Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню за період з 18.11.2017 по 18.07.2022 становить: 309,77 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,12 (частка одноразової грошової допомоги) х 1704 (кількість днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 63341,76 грн.

Отже з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу в розмірі 63341,76 грн.

В свою чергу за період з 19.07.2022 по 28.09.2023, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 19.07.2022 по 18.01.2023 184 дні), та правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, належна сума за час затримки розрахунку позивачу становить 56997,68 грн. (184 дні*309,77 грн.).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який належить до виплати позивачеві, складає 120339,44 грн. (63341,76 грн. + 56997,68 грн.).

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою, слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Щодо висновків суду першої інстанції про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяви ОСОБА_1 від 16.08.2023 року та 04.10.2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та за наслідками розгляду прийняти рішення про виплату компенсації або відмову у її виплаті, то оскільки позивачем не подано апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким частково задоволено заявлені позовні вимоги, є вірним.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі №380/25571/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль