Справа № 400/7724/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 листопада 2024 р. м.ОдесаСправа № 400/7724/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Осіпова Ю.В.,

суддів: Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову - відмовлено, у зв`язку із чим її повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про відмову у зміні предмету позову, позивач 22.09.2024р. подав апеляційну скаргу.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у цій справі з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ця засада (принцип) судочинства закріплена й у ч.3 ст.2 і ст.13 КАС України.

Загальні правила апеляційного оскарження ухвал в адміністративному судочинстві закріплено у ч.ч.2 та 3 ст.293 КАС України, відповідно до яких учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст.294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст.294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Так, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 5) відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11) зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала; 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до ст.382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Таким чином, процесуальним законом закріплено два окремі юридичних механізми оскарження ухвал суду першої інстанції: окремо від рішення суду щодо ухвал, перелік яких визначено у ст.294 КАС України та шляхом включення заперечень до апеляційної скарги на рішення щодо ухвал, які не визначені у ст.294 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ст.293 КАС України містить застереження щодо неможливості (не допущення) оскарження ухвал окремо від рішення суду, які відсутні у переліку, передбаченому ст.294 КАС України.

Водночас, оскаржувана апелянтом у цій справі ухвала суду першої інстанції про зміну предмету позову не міститься у переліку, визначеному у ст.294 КАС України, що вказує на оскарження позивачем ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку не у спосіб, визначений процесуальним законом.

Крім того, помилкове роз`яснення судом першої інстанції порядку оскарження ухвали не змінює переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначеного у ст.294 КАС України.

Вирішуючи питання щодо можливості або неможливості оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, яка не передбачена ст.294 КАС України, зокрема ухвали про зміну предмету позову, колегія суддів вважає за необхідне звернутися до змістовного тлумачення норми ст.294 КАС України у співвідношенні з положеннями Конституції України та загальними засадами адміністративного судочинства.

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016р. №1401-VIII викладено в новій редакції ст.129 Конституції України, якою визначаються основні засади судочинства.

На відміну від попередньої редакції, якою однією із засад судочинства визначалося саме «забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом», Конституція України в чинній редакції однією з основних засад судочинства визначає «забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення».

Необхідність та мета таких змін розкривається в Пояснювальній записці до проекту вказаного Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яка розміщена на офіційному порталі Верховної Ради України.

У розділі 3.8 Удосконалення засад здійснення судочинства зазначено, що «…однією з основних засад судочинства передбачено «забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення».

Запропонована нова редакція положення щодо забезпечення права на апеляційний перегляд та касаційне оскарження мінімізує наявні у чинній редакції п.8 ч.3 ст.129 Конституції України ризики розширеного тлумачення на рівні закону винятків із цього правила, що у наслідку спричиняє до обмеження конституційного права особи на оскарження судового рішення.

Нова редакція цього положення дасть змогу гарантувати особі право на перегляд справи судом принаймні один раз - в апеляційному порядку. При цьому йдеться не про надання можливості оскаржувати будь-яке судове рішення, а лише про перегляд справи загалом - тобто справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору або стосовно іншого (що не має характеру юридичного спору) питання, яке віднесене законом до компетенції суду.

Отже, рішення, яким завершується розгляд справи, може стати предметом перегляду в суді вищого рівня в апеляційному порядку і подання апеляційної скарги щодо такого рішення не може бути заборонено законом. Водночас законом можуть бути встановлені обмеження чи навіть заборони щодо оскарження в апеляційному порядку окремих процедурних судових рішень».

Мета законодавця щодо обмеження можливості оскарження в апеляційному порядку окремих процедурних судових рішень знайшла своє продовження в Законі України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII.

Так, у Пояснювальній записці до проекту згаданого Закону зазначено, що завданням цього законопроекту є, зокрема, удосконалення системи апеляційного перегляду справ та перегляду справ за нововиявленими обставинами (розділ 2), Законопроектом запроваджуються розумні процесуальні фільтри для оскарження ухвал суду в апеляційному порядку, касаційного оскарження судових рішень, направлення справи на новий розгляд, закріплюються присічні строки для звернення з апеляційною або касаційною скаргою, заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (розділ 3.7).

При цьому, запроваджені Законом №1401-VIII зміни основних засад судочинства знайшли своє відображення у ст.2 КАС України, відповідно до п.6 ч.3 якої передбачено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Таким чином, законодавцем послідовно унормовано засади адміністративного судочинства, які спрямовані на обмеження можливості оскарження окремих процедурних судових рішень (ухвал) суду першої інстанції та забезпечення беззастережного права на апеляційний перегляд справи.

Судова колегія наголошує, що будь-яке відхилення від встановленого законодавством порядку апеляційного перегляду може призвести до порушення принципу правової визначеності.

Водночас, враховуючи той факт, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у справі, як помилкове відкрите, а скарга поверненню заявникові.

Висновки відносно закриття провадження як помилково відкритого містяться, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 29.12.2020р. у справі №826/10834/14, від 30.06.2020р. у справі №320/2127/18, у постанові Верховного Суду від 14.04.2021р. у справі №333/7816/14-ц та від 26.02.2021р. у справі №29/5005/6381/2011.

Також, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №826/16892/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №761/10509/17 та від 28.09.2022р. у справі №477/1315/20 закрито касаційне провадження у вказаних справах, яке було відкрито помилково.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію стосовно можливості закриття провадження у справі як помилково відкритого, з посиланням, що суд буде діяти не як «суд встановлений законом».

Зокрема, відповідний підхід застосовував Верховний Суд у справах №761/10509/17 (ухвала від 15.05.2019р.), №640/1266/19 (ухвала від 08.11.2019р.), №640/2306/19 (ухвала від 21.11.2019р.), №817/1768/18 (ухвала від 27.11.2019р.), №766/12353/18 (ухвала від 08.10.2019р.), №629/1261/15-а (ухвала від 21.01.2020р.), №826/4866/18 (ухвала від 05.02.2020р.), №1.380/2019/001145 (ухвала від 02.04.2020р.) та №826/10834/14 (ухвала від 29.12.2020р.).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що вказані норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише відносно сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21.10.2010р. у справі «Дія 97» проти України»).

Обґрунтовуючи ж висновки про обов`язок сторін у справі належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989р. у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, на переконання колегія суддів, відсутність у ст.294 КАС України прямої вказівки на можливість апеляційного оскарження ухвали про зміну предмету позову або ж, фактично, ухвали про відмову у зміні предмету позову, як у даному випадку, означає саме як неможливість апеляційного оскарження такої ухвали.

У контексті зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що перегляд судового рішення в апеляційній інстанції спрямований на те, щоб мінімізувати вплив суб`єктивних факторів (неповного з`ясування обставин справи, помилки при тлумаченні норми права чи припису закону, іншої судової помилки), які могли б перешкодити ухваленню обґрунтованого і справедливого судового рішення в суді першої інстанції.

Згідно зі п.п.5 та 6 ч.2 ст.296 КАС України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції, а також її обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Тобто, обґрунтовуючи в чому саме полягає незаконність судового рішення, позивач повинен був зазначати, яку саме норму суд 1-ї інстанції застосував неправильно, як її слід було б застосувати (на думку заявника) до спірних правовідносин і як це вплинуло на вирішення спору.

Однак, як уже встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу без дотримання зазначених вище вимог, а саме останнім в апеляційній скарзі не було зазначено чітких вимог, з якими він звертається до суду апеляційної інстанції та їх обґрунтування.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги (яка була викладена на одному аркуші), позивач вказав на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, посилаючись лише на те, що підставою даного позову було стягнення коштів внаслідок визнання протиправним та скасування п.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.11.2023р. №885 і вказана підстава після подання заяви про зміну предмету позову не змінилася.

Будь-яких інших доводів, які б, до того ж, були документально підтвердженими, матеріали даної апеляційної скарги не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам встановленої ст.296 КАС України, як така, що не містить чітких вимог, з якими позивач звертається до суду апеляційної інстанції та їх обґрунтування.

Подібні правові позиції містяться і в ухвалах Верховного Суду від 28.10.2024р. у справі №280/31/24, від 18.10.2024р. у справі №520/6773/22 та від 12.09.2024р у справі №120/12864/23.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у цій справі, як помилково відкритого, та повернення апеляційної скарги апелянту у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана без дотримання вимог ст.296 КАС України та на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст.169,293,294,296,298,325,329 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року - закрити, як помилково відкрите.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року - повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Осіпов Ю.В.

Судді Коваль М.П.

Скрипченко В.О.