Справа № 160/19442/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 рокуСправа №160/19442/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2024р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.07.2024р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р.;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р. на підставі абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу) покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є особою, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та має право на відстрочку на підставі абз. 5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він є батьком та виховує дитину з інвалідністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , віком до 18 років. 30 травня 2024р. позивачем було надіслано поштою відповідачу заяву про надання відстрочки від призову та підтвердні документи до неї, яка була отримана останнім 03.06.2024р., що підтверджується поштовим чеком від 30.05.2024р., описом вкладення до цінного листа та повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на дату подання вказаного позову, жодного рішення відповідачем за результатами поданої позивачем заяви про надання відстрочки від призову прийнято не було, позивача про таке рішення не повідомлено всупереч вимогам п.60 Порядку №560, що, на переконання позивача, є протиправною бездіяльністю відповідача. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. згідно договору від 20.06.2024р. (а.с.1-5, 39-44).

Ухвалою суду від 04.09.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності не розгляду заяви позивача від 30.05.2024р. та не прийняття за нею відповідного рішення всупереч встановленому законодавством порядку, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.51).

Зазначена ухвала суду разом з адміністративним позовом була отримана відповідачем 16.09.2024р. засобами поштового зв`язку, що є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи, згідно до вимог ст.ст. 126, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується електронним повідомленням про доставку електронного листа та поштовим повідомленням, наявними у справі (а.с.54-55).

Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 04.09.2024р., відзиву на позов суду не надав без поважних причин.

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин, суд вважає підстави достатніми для розгляду даної справи без відзиву на позов з урахуванням вимог ч.6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній справі приймається судом 04.11.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 (позивач у справі) є батьком, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорту позивача серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2001р., копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 01.07.2008р., копією посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_3 (а.с.7-8, 15-16).

Син позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, що підтверджується такими копіями документів у справі: індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №39, корінцем медичного висновку №39 переоформлення про дитину-інваліда віком до 18 років від 20 грудня 2023р., витягом з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ДМР щодо встановлення (продовження) інвалідності дітям зі складання індивідуальної програми реабілітації (ІПР)№22 від 20.12.2023р. та медичного висновку №39 від 20.12.2023р. (а.с.18-21).

30.05.2024р. позивачем засобами поштового зв`язку була направлена на адресу відповідача заява від 30.05.2024р. про надання йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з доданими до неї копіями документів, а саме: нотаріально-посвідчена копія паспорту ОСОБА_1 , нотаріально-посвідчена копія РНОКПП, нотаріально-посвідчена копія військового квитка серії НОМЕР_4 , нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , нотаріально-посвідчена копія посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_3 , засвідчена копія індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №39, засвідчена копія корінця медичного висновку №39 переоформлення про дитину-інваліда віком до 18 років від 20 грудня 2023р., засвідчена копія витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ДМР щодо встановлення (продовження) інвалідності дітям зі складання індивідуальної програми реабілітації (ІПР) та медичного висновку №39від 20.12.2023р. (а.с.17-23).

Зазначена заява була отримана відповідачем 03.06.2024р., що підтверджується фіскальним чеком №106 від 30.05.2024р., описом вкладення до цінного листа та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22-23).

Однак, відповідач заяву позивача від 30.05.2024р. про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації станом на момент розгляду справи не розглянув, відповідного рішення не прийняв, таких доказів матеріали справи не містять.

Позивач, вважаючи вищенаведену бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 30.05.2024р. про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, протиправною, такою, що порушує його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положенням п. 5 ч.1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з абз. 9 пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Так, питання пов`язані із прийняттям рішення щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, порядок та умови надання відстрочки врегульовані Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024р. № 560 (далі - Порядок № 560).

Зокрема, абз. 4 п.1 Порядку №560 передбачено процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Так, відповідно до п. 56 Порядку № 560 установлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно п. 57 Порядку № 560 визначено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до п.58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з Додатком 5 до Порядку №560 визначений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Так, за вищезгаданим Додатком 5 до Порядку №560, передбачено, що жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років повинні надати відповідний перелік документів, а саме: для підтвердження інвалідності дитини - медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу; для підтвердження родинних стосунків з батьками (для рідних батьків) - свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.

Пунктом 60 Порядку № 560 визначено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки впродовж всього строку дії воєнного стану в державі і станом на момент розгляду даної справи належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також передбачена визначена процедура розгляду ними заяв осіб, які мають законні підстави для відстрочки від призову, з встановленим законодавством терміном розгляду заяв та підтвердних документів комісією з подальшим прийняттям рішення за результатами такого розгляду, яке оформлюється протоколом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач долучив до своєї заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р. належним чином завірені копії документів на підтвердження зазначених обставин для отримання відстрочки з підстав, визначених п.5 ч.1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, що підтверджується змістом копії заяви та копією опису вкладення у цінний лист (а.с.17, 22).

Також, із наданих копій документів вбачається, що відповідач отримав вищезгадану заяву позивача 03.06.2024р., що підтверджується копією фіскального чеку №106 від 30.05.2024р. та копією повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Однак, відповідач фактично ні впродовж семи днів після 03.06.2024р., ні станом на момент розгляду даної справи подану позивачем заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р. не розглянув та жодного відповідного рішення про надання або відмову у наданні відстрочки за нею не прийняв, доказів на підтвердження іншого матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача, яка виразилася у не розгляді заяви позивача від 30.05.2024р. та неприйнятті за нею відповідного рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови у її наданні, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При цьому, виходячи з того, що оскільки судом у ході судового розгляду справи було встановлено не тільки протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р., а й бездіяльність відповідача щодо не прийняття жодного рішення (про надання або вмотивованої відмови у наданні відстрочки), оформленого протоколом комісії у спосіб, встановлений Порядком №560, то у цій частині з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повноважень адміністративного суду, слід вийти за межі позовних вимог згідно до ч.2 ст.9, ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та аналізу норм чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у спірному вищенаведеному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду заяви позивача від 30.05.2024р. про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняття жодного рішення ( про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки), оформленого протоколом комісії у спосіб, встановлений Порядком №560, що порушує права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною у судовому порядку.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи відзиву на позов без поважних причин не було надано, незважаючи на отримання ухвали суду разом з адміністративним позовом ще 16.09.2024р. згідно поштового повідомлення (а.с.55), а також і не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача чи доказів, які б свідчили про прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви від 30.05.2024р, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 30.05.2024р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняття рішення у порядку та у спосіб, встановленим Законом №3543-ХІІ, Порядком №560, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що вчинивши протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви позивача від 30.05.2024р. та не прийняття за нею відповідного рішення про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки позивачеві, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання наведеної бездіяльності протиправною у судовому порядку.

Також підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р. на підставі абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", виходячи з того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача у наведеній частині позову та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме спонукання відповідача розглянути вищенаведену заяву та прийняти за нею відповідне рішення про надання відстрочки або вмотивовану відмову у наданні відстрочки у спосіб, встановлений Порядком №560 виходячи з вимог приписів ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, оскільки судом встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 30.05.2024р. та жодного рішення не прийнято, у даному випадку, відповідач як суб`єкт владних повноважень має дискреційні повноваження діяти на власний розсуд, тому суд лише зобов`язує відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме: у даних спірних правовідносинах суд зобов`язує відповідача розглянути вищезгадану заяву позивача від 30.05.2024р. та прийняти рішення про надання позивачеві відстрочки або вмотивовану відмову у наданні відстрочки, оформленого протоколом комісії у спосіб, встановлений Порядком №560, виходячи з приписів абз.2ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання позивача про стягнення судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) з відповідача, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу вищенаведених процесуальних норм вбачається, що розподіл витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката адміністративним судом можливо здійснити лише за наявності сукупності доказів, якими такі витрати підтверджуються, а саме: договору про надання правничої допомоги; детального опису, часу використаного на виконання робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Також, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатський послуг.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката, позивачем надані до суду копії договору про надання правничої допомоги від 20.06.2024р., акту приймання наданої правничої допомоги за договором від 20.06.2024р., складеного 17.07.2024р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ОСОБА_3 за №2709 від 29.10.2012р. та ордеру про надання правничої допомоги серії АЕ №1302506 від 16.07.2024р. (а.с.26-31).

Водночас, за актом приймання наданої правничої допомоги від 17.07.2024р., який надав позивач на підтвердження понесених ним витрат, не вбачається достатності доказів у їх сукупності, які б підтверджували такі витрати позивачем, а саме: відсутній детальний опис кожної наданої послуги адвокатом з їх конкретним переліком, з описом витраченого ним часу на кожну надану послугу, їх вартості, що сплачені або підлягають сплаті за вказаним договором (а.с.29).

А отже, суд приходить до висновку, що відсутність детального опису про те, які саме юридичні послуги були надані адвокатом позивачеві за цим договором при розгляді цієї справи, не зазначення часу, витраченого на виконання кожної окремої роботи (послуги) адвокатом, їх вартості, а також відповідної платіжної інструкції про сплату юридичних послуг, які б підтверджували понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу, унеможливлює перевірку їх судом в частині співмірності цих витрат у порівнянні з витраченим адвокатом часом, а також ринковими цінами адвокатських послуг, тому у задоволенні клопотання позивача про покладення зазначених судових витрат на відповідача слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро на користь позивача понесені ним згідно платіжної інструкції від 17.07.2024р. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 6).

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.05.2024р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняття за нею жодного рішення (про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки), оформленого протоколом комісії у спосіб, встановлений Порядком №560 протиправною.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 ) від 30.05.2024р., про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти за нею рішення (про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки), оформленого протоколом комісії у спосіб, встановлений Порядком №560 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва