Справа № 140/5432/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 140/5432/24 пров. № А/857/25588/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Кузьмича С. М.
суддів -Гудима Л. Я.
Качмара В. Я.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Денисюк Р.С. у м. Луцьк) у справі № 140/5432/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська Облспоживспілка» про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправним та скасувати пункти, 3, 5 наказу від 25.04.2024 № 1230/5 «Про задоволення скарги».

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що за результатами розгляду скарги ТзОВ «Волинська облспоживспілка» її було задоволено частково. Пунктами 3, 5 наказу від 25.04.2024 № 1230/5 «Про задоволення скарги», позивачу було анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виконання пункту 3 даного наказу було покладено на ДП «Національні інформаційні системи». Позивач вважала, що оскаржуваний наказ протиправним, не обґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в цій частині, оскільки рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно №№ 69546630, 69552387 від 02.10.2023, №№ 69787491, 69787786, 69789042 від 18.10.2023 нею здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та по наявних на день реєстрації відомостях у реєстрі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції стосується ОСОБА_1 , який за висновком суду не вийшов з учасників ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база». Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що суд вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Вказує, що суд першої інстанції враховуючи висновки Комісії відповідача по розгляду скарг, зазначає, що в матеріалах справи наявні докази про те, що на момент вчинення позивачем реєстраційних дій, в реєстрі були наявні дані щодо зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій (реєстраційні номери заяв 56543182,56544224,56544587,56545015,56545353), які були внесені на підставі ухвали Північно Західного апеляційного господарського суду про забезпечення позову від 02.08.2023 у справі № 903/244/23.

Разом з цим, вказує, що станом на момент подання заяв про реєстрацію набуття права власності (станом на 27.09.2023 заяв 56543182, 56544224, 565445 87, 56545015, 56545353) ухвалою від 26.09.2023 у справі № 903/244/23 заходи забезпечення позову у формі «заборони вчинення дій направлених на відчуження належного ТОВ «Ковельська оптова-торгова база» були скасовані.

А на момент прийняття рішень позивачкою, як реєстратором прав та їх обтяжень ( 02.10.2023 та 18.10.2023), Північно Західним апеляційним господарським судом ухвалено постанову від 28.09.2023 у справі № 903/244/23, якою провадження у справі закрито, позаяк ОСОБА_3 , ініціював вказану справу після відмови від аналогічного позову у 2022 році, зловживаючи правом на позов, що прямо заборонено ГПК України.

У Постанові від 15.06.2021 в справі № 922/2416/17 Велика Палата Верховного Суду як і у постанові від 16.09.2015 в справі № 6-1193 цс 15 висновує, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Таким чином, обтяження, які були некоректно і невідомо в які розділи Реєстру прав та обтяжень були внесені Реєстратором Луцької міської ради на підставі ухвали Північно Західного апеляційного господарського суду про забезпечення позову від 02.08.2023 у справі № 903/244/23 не мали жодного юридичного наслідку на момент прийняття позивачкою рішень про перехід прав.

А відтак, вважає висновки місцевого суду про неналежне виконання обов`язків позивачкою і як наслідок співмірність застосування «покарання» у формі припинення доступу до реєстру, не ґрунтуються на повному та всебічному врахуванні доказів в їх сукупності і зокрема з огляду на зазначені вище судові ухвали.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, а відтак наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (ч. 3 статті 2 КАС України).

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, приписами КАС України передбачено право не лише учасників справи оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, а й осіб, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, положення КАС України передбачають необхідність з`ясування апеляційним судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено окружним/місцевим судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним рішенням.

Водночас, така перевірка відбувається як до відкриття апеляційного провадження у справі, так і після.

Аналогічний підхід до правозастосування наведений в постанові Верховного Суду від 15.02.2024 в справі №826/14301/16.

Виходячи з положень наведеної вище норми процесуального права, необхідною умовою, за наявності якої особа, що не брала участі у справи, така особа набуває права апеляційного оскарження судового, є вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Проте, на відміну від ч. 1 ст. 5 КАС України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду, у тому числі, із суб`єктивним критерієм, правила ч. 1ст. 293 КАС України забезпечують дотримання принципу юридичної визначеності та сталості судового рішення, гарантуючи особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи.

У судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17 та від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 23.11.2020 у справі № 826/3508/17 судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи. Тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Отже, для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Колегія суддів звертає увагу, що перевірка права особи на звернення до суду з апеляційною скаргою передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті).

Встановлення обставин, що свідчать про відсутність підстав для апеляційного оскарження, а отже і права на звернення до суду з апеляційною скаргою, є перешкодою для розгляду скарги по суті. Законність судового рішення може бути перевірено за скаргою належної особи.

Такий підхід повністю узгоджується з принципом верховенства права та такою його складовою як правова визначеність. Безпідставний перегляд призводить до порушення принципу правової визначеності (res judicata).

Міркування ЄСПЛ щодо принципу юридичної визначеності сформульовані у багатьох справах, але ґрунтуються на однакових підходах. Для прикладу, у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009), ЄСПЛ зазначив:

« 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), N52854/39, п.52, ECHR 2003-IX)».

Отже, ЄСПЛ допускає відхід від принципу юридичної визначеності як виняток, якщо для цього є певні обставини. Переліку цих обставин у практиці ЄСПЛ не сформовано - це питання національного законодавства. Кожна держава самостійно визначає які саме обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення. Проте ЄСПЛ дає їх якісну характеристику.

У справі «Христов проти України», рішення в якій перекладено на українську мову офіційно - Міністерством юстиції України, з посиланням на п. 52 рішення у справі «Рябих проти Росії» ці обставини зазначені як «вагомі й непереборні». Обставини, за яких допускається перегляд судового рішення, у практиці ЄСПЛ не мають чітко окреслених меж, однак повинні бути істотними та переконливими.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 20.02.2019 у справі № 817/689/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17, від 22.01.2020 у справі № 542/166/18 норми статей процесуальних кодексів щодо права на апеляційне оскарження судових рішень (стаття 254 Господарського процесуального кодексу України, ст. 352 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України) визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів звертає увагу, що з рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 вбачається, що ані мотивувальна, ані резолютивна частина вказаного рішення не містять висновку про права та обов`язки ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у зв`язку із прийняттям Волинським окружним адміністративним судом рішення від 09.09.2024 в справі № 140/5432/24 у апелянта не виникли будь-які нові права, на нього не покладено нові обов`язки, не змінено його наявних прав та/або обов`язків, так само і не позбавлено його певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Обґрунтування скаржника фактично зводяться лише до незгоди із встановленими окружним судом фактичними обставинами справи, але при цьому жодним чином не свідчать про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Судова колегія наголошує, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не є учасником публічно-правових відносин, які склалися між позивачем та відповідачем щодо заявлених у цій справі позовних вимог і оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, не вирішувалося.

Особа, набуваючи статусу апелянта у справі, до участі у якій не була залучена, повинна мати не лише певний обсяг прав, свобод та інтересів, що можуть бути порушені тим чи іншим способом при прийняті судового рішення, а відповідне питання (стосовно прав, свобод та інтересів цих осіб) вже має бути безпосередньо вирішено у судовому рішенні.

Так, предметом спору у цій справі є пункти, 3, 5 наказу від 25.04.2024 № 1230/5 «Про задоволення скарги», які стосуються виключно позивачки, а саме пунктами 3, 5 наказу від 25.04.2024 № 1230/5 «Про задоволення скарги», позивачу було анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а виконання наказу було покладено на ДП «Національні інформаційні системи».

Разом з цим, інші пункти наказу не були предметом розгляду у справі в суді першої інстанції.

Доводів яким чином рішення суду за результатами розгляду справи щодо оскарження пунктів, 3, 5 наказу від 25.04.2024 № 1230/5 «Про задоволення скарги», встановлює, змінює або припиняє права або обов`язки ОСОБА_1 , апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що право на апеляційне оскарження спрямоване на реалізацію права на перегляд судового рішення в суді апеляційної інстанції з метою справедливого вирішення судом спорів з щодо захисту порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою оскарження рішення суду першої інстанції є доведеність апелянтом порушених його прав та інтересів таким рішенням.

Саме на апелянта покладається обов`язок доведення наявності факту впливу на його існуючі права предмету спірних правовідносин.

Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірні пункти рішення начебто впливає на його правове становище. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Як наслідок, апеляційному оскарженню підлягають виключно ті судові рішення, які мають безпосередній та прямий вплив на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта.

Враховуючи викладене вище, а також те, що в межах спірних правовідносин рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків вичерпного кола осіб, проте не стосується прав та обов`язків скаржника, колегія судді вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Так, Верховний Суд у постановах від 16.05.2023 у справі №320/2356/19 та від 24.05.2023 у справі №813/2255/17 дійшов висновку, що вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, суд апеляційної інстанції насамперед повинен перевірити доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи і, в разі непідтвердження таких підстав апеляційного оскарження, відмовити у відкритті апеляційного провадження саме з таких підстав.

Відтак на переконання колегії суддів, процесуальним наслідком непідтвердження обставини того, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою є відмова у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи.

Зазначений підхід до такого застосування приписів процесуального закону також підтриманий Верховним Судом у постанові від 19.09.2023 в справі №813/627/17.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів скаржника), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд у цій справі також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Керуючись ст.ст. 293, 299, 300 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 140/5432/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська Облспоживспілка» про визнання протиправним та скасування наказу в частині

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар