Справа № 695/2905/24
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2905/24
номер провадження 2-а/695/25/24

05 листопада 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого-судді Середи Л.В.
за участю секретаря с/з Оніщенко Н.В.
представника позивача адвоката Скіць С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
31.07.2024р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.07.2024р. за №523 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУПАП та закрити провадження в справі. Покласти на відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 23.07.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена вказана оскаржувана постанова, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-2 КУпАП та накладено штраф у сумі 3400 грн. Відповідно до змісту протоколу №523 від 17.07.2024р. та вказаної, оспорюваної постанови, ОСОБА_2 , будучи належним чином оповіщеним 29.12.2023р. про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 год. 00 хв. 02.01.2024р., у зазначений час та день до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, причин неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач вказує, що протокол №523 та оскаржувана постанова були складені поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП, оскільки останнім днем притягнення позивача до адміністративної відповідальності мало бути 03.03.2024р., а не 23.07.2024р. Тому просить скасувати постанову та закрити провадження в адміністративній справі.
Ухвалою судді від 06.08.2024р. відкрито провадження по справі, визначено, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження з повідомленням ( викликом) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву.
Ухвалою суду від 24.09.2024р. до участі у справі у якості співвідповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому надано термін на подання відзиву на позовну заяву.
09.10.2024р. через систему Електронний суд відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 надано до суду відзив на позовну заяву у якому відповідач вказує, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленим підрозділом відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки АРК, областей, м. Києва та Севастополя. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, що передбачено ст. 235 КУпАП, і накладати адміністративне стягнення. Золотоніський РТЦК має статус юридичної особи, якій присвоєно ідентифікаційний код 09903459. За цих підстав саме ІНФОРМАЦІЯ_5 є належним відповідачем у даній справі. У свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_6 позбавлений повноважень скасовувати постанову про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Скіць С.М. на задоволенні позову наполягав з підстав, які вказані у позовній заяві, вказував також, що ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав повноважень для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Просив стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, жодних клопотань до суду не скерували.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі у межах заявлених позивачем вимог, прийшов до наступного висновку.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не заперечуючи обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові, вказує, що зазначені протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова були складені поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до змісту постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення №523 від 23.07.2024 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень. Правопорушення полягає в тому, що 17.07.2024р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порушення вимог ч. 1, 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 1, 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022р. (зі змінами), будучи належним чином оповіщеним 29.12.2023р. про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09 год. 00 хв. 02.01.2024, у зазначений час та день до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, причин неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
За вчинення вказаного правопорушення на ОСОБА_2 накладено штраф у сумі 3400 грн.
Частиною 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення, тобто 02.01.2024р.) передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
Об`єктом такого правопорушення є порядок управління, встановлений у сфері забезпечення мобілізаційної підготовки та мобілізації. Правовою базою в цій сфері є Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Позивачу ставиться у вину, що він порушив ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення, тобто 02.01.2024р.) громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період…
Частиною 3 ст.22 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення, тобто 02.01.2024р.) встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУПАП Закону передбачає невиконання приписів ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію".
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зауважує наступне.
Зі змісту статтей 9, 10, 245, 251, 252 та 280 КУпАП вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з правової природи та завдання КУпАП, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як доказ у справі.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.
За таких обставин, на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт вчиненого правопорушення.
Разом із тим відповідачами жодного доказу обставин, які викладені у оспорюваній постанові суду не надано. При цьому у відзиві на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_8 посилається тільки на неналежність відповідача.
Таким чином жодного доказу наявності складу правопорушення, обставини вчинення якого викладені у оспорюваній постанові матеріали справи не містять.
Отже, відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідно і наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, представник позивача правомірно посилається на норми ч. 1 ст. 38 КУпАП, які не були враховані ІНФОРМАЦІЯ_5 при винесенні вказаної оспорюваної постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.
Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18, постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття триваюче правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності.
Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язку. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми Закону.
Таким чином, адміністративне стягнення може бути накладено у межах передбаченого ч. 1 ст.38 КУпАП двомісячного строку з дня його вчинення.
Передбачений вказаним вище Законом обов`язок позивача щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 був визначений конкретним строком 02.01.2024 року.
Суд вважає, що дата неявки особи за повісткою є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення, тому що про його неявку відомо відповідачу в день його неявки за повісткою у призначений час.
Все це свідчить про те що правопорушення не носить характеру триваючого правопорушення.
Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена 23.07.2024 року, тобто більше ніж через 2 місяці після вчинення правопорушення, яке могло відбутися 02.01.2024р.
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 247 КУпАП.
Відтак, протокол № 523 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та оскаржувана постанова були складені поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП.
За змістом ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, зазначені вище обставини, а саме не доведення відповідачем обставин вчинення правопорушення, а також, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена після спливу строків для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд вважає, що відсутні підстави для повернення справи до компетентного органу, а тому необхідно оскаржувану постанову скасувати а провадження по справі закрити.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання позовної заяви, мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 38, 247, 268, 279, 280, 293 КУпАП, суд
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 липня 2024р., за № 523 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП визнати протиправною та скасувати.
Закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною другою статті 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп..
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд

Суддя Середа Л.В.