Справа № 120/13912/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 листопада 2024 р. Справа № 120/13912/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1) про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 24 від 04.07.2023 р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу з посиланням на ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів: 1) період навчання з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище " ОСОБА_2 " не збігається з дівочим прізвищем " ОСОБА_3 " в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року; 2) періоди роботи зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 р., оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці. Так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 р., стаж внесений до дати заповнення трудової книжки повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами; 3) період навчання на курсах «Операторів ЛЕОМ» з 07.07.1998 по 08.10.1998 р., оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 24 від 04.07.2023 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду доданих до заяви документів стаж позивача для права на пенсію становить 5 років 10 місяців 19 днів.

До страхового стажу не зараховано : 1) період навчання з 01.09.1977 р по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище ОСОБА_2 не збігається з дівочим прізвищем ОСОБА_3 в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року; 2) періоди роботи зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 р., оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці. Так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 р., стаж внесений до дати заповнення трудової книжки повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом України № 1058 від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Також відповідач зазначає, що згідно п.п. 5.1, 5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях працівників затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року особа, яка загубила трудову книжку заявляє за останнім місцем роботи власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділі Відомості про роботу у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто визначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював в минулому власник трудової книжки. Стосовно не зарахування періоду навчання з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року відповідач зазначає, що період навчання підлягає зарахування до страхового стажу позивача. Проте, оскільки в довідці, що надана позивачем для підтвердження періоду навчання, наявні розбіжності в прізвищі з правовстановлюючим документом, факт належності позивачу довідки може бути встановлено в порядку окремого провадження, передбаченого ст. 293 ЦПК України.

Таким чином, представник відповідача вважає, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії Головне управління діяло в межах покладених повноважень, відповідно до норм чинного законодавства.

Представником позивача подано заяву, відповідно до якої просить залучити до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу, який дає право на отримання пенсії, позивачці ОСОБА_1 наступні періоди: період навчання з 01.09.1977 року по 20.07.1978 року відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, усі періоди роботи зазначені у дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 року, період навчання на курсах "Операторів ПЕОМ» з 07.07.1998 року по 08.10.1998 року.

Ухвалою суду від 29.04.2024 залучено до участі в справі як співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( далі - відповідач 2 ). Цією ж ухвалою встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області 15-денний строк, з дня отримання даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 261 КАС України.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи відзиву зазначає, що ОСОБА_1 (вік заявниці 62 роки 11 місяців) звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою № 16745 від 27.06.2023 про призначення пенсії за віком, згідно Закону №1058.

Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності.

За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято Рішення №24 від 04.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду доданих до заяви документів стаж позивача для права на пенсію становить 5 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище ОСОБА_2 не збігається з дівочим прізвищем ОСОБА_3 в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року. Довідка, видана ТДВ «Швейна фабрика «Поділля» за № 326 від 02.08.2023 року, що додається до позовної заяви, не надавалась до органів Пенсійного фонду України та не розглядалась для визначення права на пенсію.

Також, не зараховано до страхового стажу період навчання на курсах Операторів ЛЕОМ з 07.07.1998 по 08.10.1998, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

До страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Після 01.01.2004 до страхового стажу зараховується час навчання лише за умови добровільної сплати єдиного соціального внеску.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання та про присвоєння кваліфікації.

Крім того, до страхового стажу не враховано періоди роботи зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990, оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці. Так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 року, стаж внесений до дати заповнення трудової повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами. У разі, коли у трудовій книжці заповнені всі сторінки відповідних розділів, її доповнюють вкладишем (п. 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі Інструкція № 58). Вкладиш вшивається до трудової книжки, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що й трудова книжка. Без неї вкладиш вважається недійсним.

Відповідач 2, звертає увагу, що органами Пенсійного фонду не покладається відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудових книжок підприємствами, установами, організаціями, а лише зазначаються правові наслідки за порушення порядку заповнення трудових книжок, зокрема, не зарахування періодів до страхового стажу.

У свою чергу чинним законодавством чітко визначено механізм зарахування таких періодів роботи.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з відомостями з дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1990, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач до вступу на роботу ВПШО " ІНФОРМАЦІЯ_2 " навчалась у філіалі Він-ТУ-1 з 01.09.1977 по 19.07.1978 року; з 20.07.1978 по 09.10.1980 працювала швачкою четвертого розряду у ВПШО " ІНФОРМАЦІЯ_2 "; з 09.10.1980 по 19.12.1984 завідуючою сектором обліку членів ВЛКСМ ПШО " ІНФОРМАЦІЯ_2 "; з 21.12.1984 по 06.03.1986 працювала швачкою мотористкою фабрики "Вінничанка"; з 06.03.1986 по 08.10.1986 позивач працювала у військовій частині НОМЕР_2 ; з 12.05.1987 по 25.02.1988 позивач працювала санаторною нянею та помічником вихователя в яслях - сад № 4 військової частини НОМЕР_3 р-н Крайньої Півночі; з 26.02.1988 працювала у військовій частині НОМЕР_4 , а з 16.01.1989 по 09.02.1990 - старшим оператором військової частини НОМЕР_5 по переводу; з 14.05.1991 по 25.05.1992 - позивач працювала діловодом-машиністкою навчальної частини 942 Учбового комбінату; з 07.12.1992 по 01.10.1996 працювала на посадах діловода-машиністки (на таємній переписці) та старшої машиністки (на секретній переписці адміністративної групи соціально-психологічної служби) Військової частини НОМЕР_6 ; з 02.01.1997 по 01.10.1997 позивач отримувала допомогу по безробіттю у Лівобережному центрі зайнятості, з 07.07.1998 по 08.10.1998 проходила курси "Оператор ПЕОМ (з умінням працювати на АРМ бухгалтера)" у ВВПУ-4 за направленням служби зайнятості; з 12.10.1998 по 31.03.2000 працювала бухгалтером-касиром Приватного виробничо-комерційного малого підприємства "Ліза".

27.06.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 24 від 04.07.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів: 1) період навчання з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище " ОСОБА_2 " не збігається з дівочим прізвищем " ОСОБА_3 " в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року; 2) періоди роботи зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 р., оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці. Так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 р., стаж внесений до дати заповнення трудової книжки повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами; 3) період навчання на курсах «Операторів ЛЕОМ» з 07.07.1998 по 08.10.1998 р., оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 5 років 10 місяців 19 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 26 років.

Вік заявниці 62 роки 11 місяців.

Також зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст. 26, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності стажу від 20 до 30 років або після досягнення 65-річного віку за наявності стажу - 15 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (04.07.2023) позивач досягла віку 62 років 11 місяців ( дата народження 20.07.1960 року ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулась до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 24 від 04.07.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів: 1) період навчання з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище " ОСОБА_2 " не збігається з дівочим прізвищем " ОСОБА_3 " в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року; 2) періоди роботи зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 р., оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці. Так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 р., стаж внесений до дати заповнення трудової книжки повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами; 3) період навчання на курсах «Операторів ЛЕОМ» з 07.07.1998 по 08.10.1998 р., оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 5 років 10 місяців 19 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 26 років.

Надаючи оцінку вказаному рішенню, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання позивача з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. відповідно до довідки № 105 від 21.03.2023 року, оскільки дівоче прізвище " ОСОБА_2 " не збігається з дівочим прізвищем " ОСОБА_3 " в довідці про роботу № 127 від 16.07.2019 року, суд зазначає, що відповідно до правил українського правопису російська літера "и" може передаватися: через і, якщо стоїть на початку слова, а також після приголосних (за винятком шиплячих і літери ц): Ізотов, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Таким чином, дівоче прізвище позивача " ОСОБА_2 " (укр.) зазначено відповідно до правил українського правопису. При цьому, вказаний період навчання також належним чином відображений у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 07.05.1990, виданої на дівоче прізвище " ОСОБА_3 " (рос.), що згідно з правилами українського правопису пишеться "Сімонова".

Таким чином, суд доходить висновку, що період навчання позивача з 01.09.1977 р. по 20.07.1978 р. підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування періодів роботи, зазначених в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 р., оскільки відсутнє посилання на документ на підставі якого внесли зміни в дату народження заявниці, та, так як дублікат трудової книжки заповнений 07.05.1990 р., стаж внесений до дати заповнення трудової книжки повинен бути підтверджений довідками про періоди роботи або первинними документами, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому, суд враховує, що дата народження позивача, вказана в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 20 липня 1960 року відповідає даті народження, зазначеній в свідоцтві про народження серії НОМЕР_7 , виданому повторно Курчатовським відділом РАЦС Адміністрації міста Челябінськ (а.с.29).

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання на курсах «Операторів ЛЕОМ» з 07.07.1998 по 08.10.1998 р., оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, суд зазначає, що відсутність інформації про присвоєння кваліфікації не спростовує факт навчання позивача та не ставить під сумнів період такого навчання.

Відповідно до п. д ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Страховий стаж це період, протягом якого людина підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески.

Поняття «страховий стаж» запроваджено Законом України від 9.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004.

Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Після 01.01.2004 до страхового стажу зараховується час навчання лише за умови добровільної сплати єдиного соціального внеску.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Позивачем надано довідку Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" від 04.08.2023 № 014, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 дійсно навчалася у Вінницькому професійному училищі № 4 (на даний час ДПТНЗ "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище") на 3-х місячних курсах за направленням обласного центру зайнятості, отримала спеціальність: "Оператор ПЕОМ з умінням працювати АРМ бухгалтера". Період навчання з 07.07.1998 по 08.10.1998.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача 1 щодо неврахування спірних періодів навчання та періодів роботи в страховий стаж позивача, з підстав вказаних в рішенні №24 від 04.07.2023.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в дублікаті трудової книжки позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що записи про періоди навчання позивача з 01.09.1977 по 20.07.1978; з 07.07.1998 по 08.10.1998; а також усі періоди роботи, містяться в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 року.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 в справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з даним порядком заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Крім того, даний порядок передбачає таке.

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію надає:

а) роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

б) у разі необхідності - бланки документів;

в) допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

г) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

- у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

У разі якщо протягом трьох місяців від дати звернення члена сім`ї документи, необхідні для призначення пенсії іншим утриманцям, не надійшли, орган, що призначає пенсію, приймає рішення про призначення пенсії.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи представника ГУ ПФУ у Вінницькій області, що довідка, видана ТДВ «Швейна фабрика «Поділля» за № 326 від 02.08.2023 року, що додається до позовної заяви, не надавалась до органів Пенсійного фонду України та не розглядалась для визначення права на пенсію, оскільки відповідачем не надано доказів, що ним надавались роз`яснення позивачу щодо необхідності надання додаткових документів до заяви про призначення пенсії, а також щодо надання допомоги позивачу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, також відсутні докази вжиття відповідачем заходів щодо витребування усіх необхідних документів для призначення пенсії позивачу від підприємств, установ та організацій.

Про те, що органом пенсійного забезпечення не надано допомогу позивачу в оформленні пенсії та надання усіх додаткових документів, свідчить те, що із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернулась 27.06.2023, а рішення про відмову у призначенні пенсії № 24 прийнято 04.07.2023 року. В той же час, чинними нормами Порядку № 22-1 передбачена можливість протягом трьох місяців подання усіх необхідних документів для призначення пенсії. Однак, орган, що призначає пенсію, не забезпечив права позивача на подання усіх необхідних документів протягом визначеного строку. надано допомогу позивачу в оформленні пенсії та надання усіх додаткових документів, свідчить те, що із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернулась 27.06.2023, а рішення про відмову у призначенні № 24 прийнято 04.07.2023 року. В той же час, чинними нормами Порядку № 22-1 передбачена можливість протягом трьох місяців подання усіх необхідних документів для призначення пенсії. Однак, орган, що призначає пенсію не забезпечив права позивача на подання усіх необхідних документів протягом визначеного строку.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджуються періоди навчання позивача з 01.09.1977 по 20.07.1978; з 07.07.1998 по 08.10.1998 для зарахування до страхового стажу, а записи в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 року є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 24 від 04.07.2023 прийнято необгрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, нерозсудливо, відтак таке рішення не відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача 2 про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача в спірних правовідносинах, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 20.07.1978; з 07.07.1998 по 08.10.1998, а також усі періоди роботи, зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 року.

Крім того, керуючись правом наданим ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки, на думку суду, це необхідно для ефективного захисту прав та інтересів позивачки у спірних правовідносинах, та вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в справі докази, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити. Вийти за межі заявлених позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24 від 04.07.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 20.07.1978, з 07.07.1998 по 08.10.1998, а також усі періоди роботи, зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 858,90 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 90 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ), Головне управління Пенсійного Фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна