Справа № 380/27251/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/27251/23 пров. № А/857/16761/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З. М.,

суддів: Гінди О. М., Ніколіна В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №380/27251/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення дій (головуючий суддя першої інстанції Лунь З.І., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 03.06.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення перерахунку та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсацію за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджував, що відповідач протиправно виплачував йому грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2016-2017, компенсацію за невикористану основну відпустку, компенсацію за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення. Для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду.

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення перерахунку та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2016-2017, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсацію за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період із січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та вже виплачених сум.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог без урахування письмових заперечень відповідача. Звертає увагу на те, що представником відповідача вчасно в електронному кабінеті суду подано відзив на позовну заяву від 04.03.2024 за вхідним номером 17364, в межах строку, визначеного ухвалою суду від 28.02.2024. Водночас рішення суду ухвалено без урахування зазначеного у відзиві, що свідчить про необґрунтованість судового рішення. Скаржник, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 нараховувало та виплачувало позивачу кошти під час звільнення відповідно до бюджетних асигнувань, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом із матеріалів справи та долучених письмових доказів, що Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 20.02.2017 №169-ос полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас на підставі п.п. «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом від 23.02.2017 № 91-ос полковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 01.03.2017.

Позивач неодноразово звертався до суду для захисту свого права.

Так, рішенням Львівського кружного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 380/14864/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпусток та щомісячної додаткової грошової винагороди за період з січня 2016 року по березень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та з урахуванням виплачених сум, а також здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум, а також зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по 21.08.2020.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 № 380/14864/22 відповідачем нараховано грошове забезпечення (грошову допомогу на оздоровлення, виплачену у 2015-2017 роках, одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні відпусток та щомісячну додаткову грошову винагороду за період з січня 2016 року по березень 2017 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, а також компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з лютого 2015 року по 21.08.2020) у загальному розмірі 34056,08 грн. При цьому, із вказаних сум утримано ПДФО на суму 6130,09 грн та військовий збір у розмірі 510,84 грн.

Виплату вказаних грошового забезпечення у сумі 27415,15 грн відповідачем здійснено 23.05.2023, що підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Приватбанк» та не заперечується відповідачем.

Рішенням Львівського кружного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі №380/14355/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.03.2017 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 № 380/14355/22 відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 26651,62 грн. При цьому, із вказаних сум утримано ПДФО на суму 4797,29 грн та військовий збір у розмірі 399,77 грн.

Виплату вказаних грошового забезпечення у сумі 21454,56 грн відповідачем здійснено 15.06.2023, що підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Приватбанк» та не заперечується відповідачем.

25.10.2023 до відповідача було скеровано адвокатський запит в якому просив враховуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 в справі №380/14355/22, яким зобов`язано Західне регіональне управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.03.2017 включно із застосуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку (передбачену п. 17 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантій їх соціального захисту»), одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, щомісячної грошової винагороди із наданням відповідних розрахунків нарахувань та утримань.

У відповіді на адвокатський запит від 30.10.2023 №11/9544-23-Вих відповідач повідомив, що підстави для задоволення адвокатського запиту відсутні.

Разом із тим, при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно не враховано у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував таке.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (чинної до 28.02.2018) було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII визначено, що один раз в рік військовослужбовцям виплачується грошова допомога на оздоровлення обрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

Судом першої інстанції встановлено, що в період виникнення спірних правовідносин, порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі органи Держприкордонслужби) визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за № 537/15228 (далі - Інструкція № 425).

Згідно з п. 1.2 Інструкції № 425 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).

Підпунктом 3.7.1 п. 3.7 Інструкції № 425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Окрім цього, постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» № 889 від 22.09.2010 (далі Постанова № 889, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання постанови № 889 Міністерство внутрішніх справ України наказом від 02.02.2016 №73 затвердило Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція - №73).

Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції № 73 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення:

військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах;

військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;

2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно з п.п. 5, 6 Інструкції № 73 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів).

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників.

Як видно з мотивувальної частини судового рішення, вирішуючи спір, суд встановив, що під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу було проведено нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення у липні 2016 року у розмірі 9905,38 грн. та лютому 2017 року у розмірі 9905,38 грн.; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року у розмірі 1400,00 грн. та у березні 2017 року у розмірі 1400,00 грн.; компенсації за невикористану основну відпустку у березні 2017 року у розмірі 17165,07 грн.; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у березні 2017 року у розмірі 130266,50 грн., а також в серпні 2020 року компенсацію за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2017 роки у розмірі 1 867,53 грн.

А в період із лютого 2016 року по березень 2017 року відповідач виплачував позивачу щомісячно додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 в справі № 522/2738/17 визначено, що згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

За правилами статті 19 Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Отже, відповідно до законодавчого визначення, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як видно зі змісту судового рішення, при вирішенні питання щодо індексації суд першої інстанції субсидіарно застосував положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19, від 21.12.2021 у справі № 820/3423/18, від 30.11.2023 у справі № 380/21619/21.

В ході розгляду справи судом встановлено систематичний характер індексації, зокрема, суд указав, що така була нарахована позивачу за кожен місяць спірного періоду, що підтверджується даними розрахунків відповідача.

Давши оцінку письмовим доказам у справі з урахуванням встановлених обставин, та зазначених вище висновків Верховного Суду, суд першої інстанції вказав, що індексація грошового забезпечення, як його складова, має враховуватись при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Суд дійшов правильного висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по лютий 2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення є протиправною.

Для відновлення порушених прав позивача суд вирішив, що необхідно зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та дослідженим матеріалам.

Що стосується доводів скаржника про допущене судом першої інстанції процесуальне порушення, зокрема, неврахування під час розгляду справи поданих письмових заперечень на позов ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду звертає увагу таке.

Перевіркою справи встановлено, що відзив на позовну заяву від Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.03.2024 долучено до матеріалів справи (а.с. 71-74).

Водночас, у змісті оскаржуваного судового рішення викладено, що відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини 7 статті 262 КАС України від учасників справи не надходило.

За своїм змістом, відзив представника відповідача містить заперечення щодо задоволення позовних вимог та клопотання про проведення судового розгляду за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до вимог частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, частиною 3 статті 317 КАС України викладено вичерпний перелік таких порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На думку колегії суддів апеляційного суду, процесуальне порушення на яке скаржиться представник відповідача, хоч і мало місце, разом із тим це порушення не є таким, що призвело до неправильного вирішення справи.

Тому скасовувати оскаржуване судове рішення з наведеної причини, як на цьому наполягає скаржник, в силу вимог частин 2, 3 статті 317 КАС України, законних підстав немає.

В цілому рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року в справі № 380/2751/23 є правильним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Будь-яких інших підстав для зміни чи скасування судового рішення, які передбачено вимогами статей 315 319 КАС України в апеляційній скарзі представником відповідача не наведено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №380/27251/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін