Справа № 260/5128/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/5128/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 10.07.2024 року №44; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: службу в Збройних Силах СССР з 03.05.1981 по 01.09.1982 року; службу в кадрах КГБ СССР та СБУ з 01.09.1982 по 06.02.1994 року; період роботи з 04.02.1994 по 21.02.1997 року на посаді комерційного директора МПП «Алімпекс ЛТД»; період роботи з 30.06.2000 по 15.09.2003 року на посаді інженера - механіка МПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути звернення про призначення пенсії від 04.07.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 липня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Такі дії позивач вважає протиправними, оскільки всі періоди роботи підтверджуються записами в трудовій книжці.

Відповідачі надали суду відзиви на позовну заяву, відповідно до яких зазначають, що до страхового стажу позивачу не зараховано періоди роботи з 10.07.1978 р. по 28.08.1978 р., оскільки відсутній наказ про звільнення, з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р., оскільки запис не засвідчений підписом відповідальної особи, печаткою відділу кадрів або підприємства, з 04.03.1994 р. по 21.02.1997 р., оскільки відсутній підпис відповідальної особи, з 01.07.2000 р. по 17.09.2003 р., оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період роботи у МПП "Автотехсервіс" з 22.02.1997 р. по 17.09.2003 р. потребує проведення зустрічної перевірки щодо факту роботи заявника на підприємстві. Також, до страхового стажу не зараховано період проходження служби з 03.05.1981 р. по 01.08.1982 р. згідно військового квитка, оскільки запис про мобілізацію не містить підпису відповідальної особи, засвідчений печаткою для довідок. Крім цього, не зараховано період навчання з 01.09.1982 р. по 16.07.1987 р., оскільки період навчання співпадає із періодом роботи з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р. Таким чином, відповідачі вважають, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 липня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 44 від 12 липня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 11.09.1978 р. серії НОМЕР_1 періоди роботи з 10.07.1978 р. по 28.08.1978 р., оскільки відсутній наказ про звільнення, з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р., оскільки запис не засвідчений підписом відповідальної особи, печаткою відділу кадрів або підприємства, з 04.03.1994 р. по 21.02.1997 р., оскільки відсутній підпис відповідальної особи, з 01.07.2000 р. по 17.09.2003 р., оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період роботи у МПП "Автотехсервіс" з 22.02.1997 р. по 17.09.2003 р. потребує проведення зустрічної перевірки щодо факту роботи заявника на підприємстві. Також, до страхового стажу не зараховано період проходження служби з 03.05.1981 р. по 01.08.1982 р. згідно військового квитка від 27.02.2002 серія НОМЕР_2 , оскільки запис про мобілізацію не містить підпису відповідальної особи, засвідчений печаткою для довідок. Крім цього, не зараховано період навчання з 01.09.1982 р. по 16.07.1987 р. згідно диплома від 16.07.1987 серія НОМЕР_3 , оскільки період роботи співпадає із періодом роботи з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р. згідно записів у трудовій книжці.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Водночас, за приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 10.07.1978 р. по 28.08.1978 р., оскільки відсутній наказ про звільнення, з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р., оскільки запис не засвідчений підписом відповідальної особи, печаткою відділу кадрів або підприємства, з 04.03.1994 р. по 21.02.1997 р., оскільки відсутній підпис відповідальної особи, з 01.07.2000 р. по 17.09.2003 р., оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Період роботи у МПП "Автотехсервіс" з 22.02.1997 р. по 17.09.2003 р. потребує проведення зустрічної перевірки щодо факту роботи заявника на підприємстві. Також, до страхового стажу не зараховано період проходження служби з 03.05.1981 р. по 01.08.1982 р. згідно військового квитка від 27.02.2002 серія НОМЕР_2 , оскільки запис про мобілізацію не містить підпису відповідальної особи, засвідчений печаткою для довідок. Крім цього, не зараховано період навчання з 01.09.1982 р. по 16.07.1987 р. згідно диплома від 16.07.1987 серія НОМЕР_3 , оскільки період роботи співпадає із періодом роботи з 01.09.1982 р. по 06.02.1994 р. згідно записів у трудовій книжці.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 11.09.1978 року, вбачається, що позивач 03.05.1981 року зарахований на службу у Збройні Сили СССР. 01.09.1982 року позивача звільнено із кадрів Збройних Сил, у зв`язку із зарахуванням в кадри КГБ СССР. 01.09.1982 року позивач зарахований в кадри КГБ СССР. 06.02.1994 року позивача звільнено із кадрів в запас СБУ. 04.03.1994 року позивач прийнятий на роботу на посаду комерційного директора «Алімпекс ЛТД». 21.02.1997 року позивача звільнено з посади комерційного директора за власним бажанням. 22.02.1997 року позивач прийнятий на роботу на посаду інженера - механіка «Автотехсервіс». 17.09.2003 року позивача звільнено з посади інженера - механіка за власним бажанням.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, трудовою книжкою позивача підтверджується факт служби в Збройних Силах СССР з 03.05.1981 по 01.09.1982, служби в кадрах КГБ СССР та СБУ з 01.09.1982 по 06.02.1994, та періоди роботи з 04.03.1994 по 21.02.1997 року на посаді комерційного директора «Алімпекс ЛТД», а з 30.06.2000 по 17.09.2003 року на посаді інженера - механіка МПП «Автотехсервіс».

Суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.07.2024 року № 44 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу службу в Збройних Силах СССР з 03.05.1981 по 01.09.1982, службу в кадрах КГБ СССР та СБУ з 01.09.1982 по 06.02.1994, періоди роботи з 04.03.1994 по 21.02.1997 та з 30.06.2000 по 17.09.2003.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить, зокрема зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 04.02.1994 по 21.02.1997 на посаді комерційного директора. Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач на вказаній посаді працював саме з 04.03.1994 року, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.07.2024 року № 44 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу службу в Збройних Силах СССР з 03.05.1981 року по 01.09.1982 року, службу в кадрах КГБ СССР та СБУ з 01.09.1982 року по 06.02.1994 року, періоди роботи з 04.03.1994 року по 21.02.1997 року на посаді комерційного директора «Алімпекс ЛТД», з 30.06.2000 року по 17.09.2003 року на посаді інженера - механіка МПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2024 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька