Справа № 300/4730/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа №300/4730/23 пров. № А/857/16754/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З. М.,

суддів: Гінди О. М., Ніколіна В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника Міністерства енергетики України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 300/4730/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (головуючий суддя першої інстанції Скільській І.І., місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 03.06.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 (далі представник позивача) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства енергетики України в якому просив суд стягнути з Міністерства енергетики України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.12.2022 по 23.01.2023 у розмірі 39 195 (тридцять дев`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2022 у справі № 640/7457/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. державного секретаря Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 188-к від 03 березня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 із посади заступника начальника Управління охорони біорізноманіття та біобезпеки начальника відділу охорони рослинного світу».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління охорони біорізноманіття та біобезпеки начальника відділу охорони рослинного світу з 04 березня 2020 року.

Стягнуто з Міністерства енергетики та захисту довкілля України (перейменовано в Міністерство енергетики України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2020 року по момент винесення рішенням судом у розмірі 905 404,50 грн, без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді заступника начальника Управління охорони біорізноманіття та біобезпеки начальника відділу охорони рослинного світу Міністерства енергетики та захисту довкілля України з 04 березня 2020 року та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 27 426,50 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2022 залишено без змін.

Таким чином, рішеннями судів позивача поновлено на посаді заступника начальника Управління охорони біорізноманіття та біобезпеки начальника відділу охорони рослинного світу.

Враховуючи допущення судом першої інстанції судового рішення у справі в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі до негайного виконання, у відповідача виник обов`язок виконання судового рішення щодо поновлення позивача на посаді на наступний робочий день після його постановлення, тобто 13.12.2022.

Разом із тим, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2022, Міністерством енергетики України виконано лише 23.01.2023 шляхом видання наказу за № 24-К, а відтак рішення у справі в частині поновлення позивача на публічній службі виконано із затримкою.

З цих підстав ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути з Міністерства енергетики України на його користь середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2022 у справі № 640/7457/20, починаючи з 13.12.2022 по 23.01.2023 включно, в розмірі 39 195 грн.

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з Міністерства енергетики України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.12.2022 по 23.01.2023 у розмірі 39 195 (тридцять дев`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн.

Суд виходив з того, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою. Посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства енергетики відмовити повністю. Стверджує, що позивач не скористався своїм правом та не вчиняв жодних дій, не висловлював бажання щодо поновлення на роботі. Крім того, посада на якій поновлено судом ОСОБА_1 на момент набрання законної сили рішення суду була відсутня, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 425 Міністерство енергетики та захисту довкілля України перейменовано на Міністерство енергетики України та утворено Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України. Звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач направляв поштовим повідомленням листи ОСОБА_1 та його представнику про те, що ОСОБА_1 потрібно негайно з`явитися до Міненерго для негайного виконання судового рішення в частині поновлення на посаді. Суд першої інстанції не дав оцінки цим письмовим доказам, які долучено до матеріалів справи, та спростовують доводи позовних вимог про те, що затримка виконання рішення суду виникла з вини відповідача. Суд першої інстанції не перевірив процесуальний строк звернення з цим позовом, який позивачем пропущено.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи позивач звернувся до суду у цій справі з позовом, в якому просив суд стягнути з Міністерства енергетики України на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.12.2022 по 23.01.2023.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення середнього заробітку (належної їм заробітної плати) у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, коли настають наслідки передбачені статті 236 КЗпП України.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 522/13736/15 зазначено, що: «середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права».

Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після видачі роботодавцем зазначеного наказу незалежно від тривалості затримки його видачі.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день поновлення його на роботі.

Як видно зі штампу на позовній заяві ОСОБА_1 , вона була зареєстрована судом 20 липня 2023 року, натомість як установлено судом та не оспорюється позивачем, наказом від 23 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 на роботі.

Отже, як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції відкрив провадження за матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 (а.с. 36), при цьому помилково не перевірив та не з`ясував причину щодо пропуску позивачем встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 був поновлений на роботі 23 січня 2023 року, а з позовом у цій справі він звернувся у липні 2023 року.

За правилами частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративні справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Колегія суддів уважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом в обов`язковому порядку має бути поставлено на обговорення з особою, яка подала позов.

У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність поважних причин для його поновлення.

Подібний підхід застосований касаційним судом у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 140/2046/19.

Колегія суду апеляційної інстанції констатує про те, що позивач обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду.

Так в суді першої інстанції відповідачем було подано відзив на позов, в якому відповідачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду з причин пропуску процесуального строку (а.с. 42 55).

В матеріалах справи є відповідь на відзив, яка направлялася представником позивача ОСОБА_2 (а.с. 100 103). За її змістом, сторона позивача заперечує твердження відповідача про недотримання строків звернення до суду з цим позовом.

Водночас у матеріалах справи відсутнє процесуальне рішення суду першої інстанції за результатами розгляду клопотання сторони відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Також містить доводи щодо порушення строку звернення до суду апеляційна скарга відповідача.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду із даними позовними вимогами, що знаходяться поза межами строку звернення до суду та щодо пропуску яких відсутні поважні причини, а тому колегія суддів приходить до висновку про застосування правових наслідків, передбачених пункту 8 частини 1 ст. 240 КАС України.

Водночас, згідно частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 240, 242, 308, 309, 311, 315, 317 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Міністерства енергетики України задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року в справі №300/4730/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін