Справа № 585/3406/24
Суддя: Шульга В. О.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3406/24
Номер провадження 2-а/585/53/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і просить: визнати протиправною та скасувати постанову № 622 АП-2024 за справою про адміністративне правопорушення від 22.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 , у якій ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. В обґрунтування позову вказав, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 винесено постанову №622 АП-2024 від 22.07.2024, у якій ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять) гривень. Вважає, що оскаржувана постанова №622 АП-2024 від 22.07.2024 року є незаконною, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства України виходячи з наступного. ОСОБА_2 жодного адміністративного правопорушення не скоював, і такого наміру не мав. Наказом №56/ОС-24 від 25.04.2024 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_2 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) ЗУ «Про національну поліцію». 25.04.2024 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» видала ОСОБА_2 довідку на особу, звільнену з служби в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», згідно якої ОСОБА_2 зобов`язаний прибути не пізніше 02.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, ОСОБА_2 не звернувся у вказаний термін до ІНФОРМАЦІЯ_3 так як з 01.05.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «ЦПМСД міста Ромни РМР». 02.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 була відправлена поштою відповідна довідка про перебування на амбулаторному лікуванні, що відповідно до затвердженого переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою КМУ від 28 липня 2010 р. № 673 є поважною причиною неприбуття по повістці. 22.07.2024 року ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме за п.10 ч.1 ст. 23 вказаного Закону. Однак, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши заяву ОСОБА_2 , відмовився її приймати та в грубій формі повідомив йому що на нього буде складена постанова про адміністративне правопорушення. Почувши вказані слова представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 поцікавився в нього на якій підставі, за порушення якого саме закону буде складена постанова відносно нього про адміністративне правопорушення і чому не приймають до розгляду заяву про надання відстрочки. На що представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , зухвало повідомив ОСОБА_2 щоб він чекав його в коридорі, а сам представник пішов в 17 кабінет ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після приблизно 40 хвилин очікування представник ІНФОРМАЦІЯ_3 вийшов віддав ОСОБА_2 незаконну постанову та повідомив, що якщо ОСОБА_2 бажає, щоб розглянули його заяву про надання відстрочки, він зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 17 000 грн. і тільки після того як ОСОБА_2 принесе квитанцію про сплату штрафу комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 розгляне його заяву. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в порушення вимог законодавства, громадянин ОСОБА_2 вчасно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на облік, тим самим порушив законодавство про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частино 3 статті 210 КУпАП, в особливий період. Але, в порушення вимог КУпАП, розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень не проводилося. Протокол у справі про адміністративне правопорушення за результатами розгляду якого виноситься постанова, не складався та ОСОБА_2 його не отримав. Надати пояснення щодо суті вчиненого правопорушення, ОСОБА_2 не було запропоновано. ОСОБА_2 був позбавлений права на захист. Тому такі дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 є незаконними, а оскаржувану постанову №622 АП-2024 винесену з порушенням норм чинного законодавства України, чим порушено законні права та інтереси ОСОБА_2 . Зі змісту наведених норм вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. Не зважаючи на дані норми закону працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 не складали протокол про адміністративне правопорушення, не запропонували надати ОСОБА_2 пояснення по суті вчиненого правопорушення, не запропонували мати захисника, не роз`яснили його права та обов`язки. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Дотримання наведених правил є передумовою належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто в порядку передбаченому КУпАП. Жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 йому не надавалися, ОСОБА_2 з ними не ознайомлювався. Отже, лише після отримання постанови № 622 АП-2024 від 22.07.2024 ОСОБА_2 мав можливість ознайомитися з її змістом, і лише тоді він дізнався, що його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій ОСОБА_2 як порушення законодавства про мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 до 02.05.2024 за довідкою виданою ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», згідно якої ОСОБА_2 зобов`язаний був прибути не пізніше 02.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 №56/ОС-24 виданий 25.04.2025 року, а відповідно до п. 13 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» повідомила ІНФОРМАЦІЯ_6 в семи денний строк з дати видання наказу про звільнення ОСОБА_2 , то ІНФОРМАЦІЯ_6 був обізнаний про неявку ОСОБА_2 , а дата неявки особи - є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення. В той же час, оскаржувана постанова містить вказівку, що ОСОБА_2 вчасно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік, тобто як вбачається з довідки ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» до 02.05.2024 року, тому інкриміноване ОСОБА_2 адміністративне правопорушення не носить характеру триваючого правопорушення. Отже станом на 02.05.2024 рік відповідальність за інкримінуєме ОСОБА_2 адміністративне правопорушення була передбачена частиною 2 статті 210 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року, яка мала формулювання «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Таким чином, станом на 02.05.2024 розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, складав від 3 400 грн. до 5 100 грн. Натомість норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрала чинності лише 19.05.2024 року. Тому норма ч. 3 ст. 210 КУпАП не могла бути застосована до ОСОБА_2 , оскільки датою вчинення інкримінуємого ОСОБА_2 правопорушення в даному випадку є 02.05.2024 року, тобто діяла редакція ст. 210 КУпАП від 14.10.2023 року. На підставі наведеного, ІНФОРМАЦІЯ_6 при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що на момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе. В оскаржуваній постанові вказано, що в порушення вимог законодавства, громадянин ОСОБА_2 вчасно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на облік, тим самим порушив законодавство про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частино 3 статті 210 КУпАП, в особливий період. Тобто, обвинувачення викладене в постанові не відповідає диспозиції статті 210 КУпАП. Стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, не за порушення законодавства про мобілізацію. Відповідальність за порушення законодавства про мобілізацію передбачена статтею 210-1 КУпАП, а саме: Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст. 210 КУпАП.

12 серпня 2024 року провадження в справі відкрито та справу призначено до підготовчого розгляду.

19 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 залучено до участі у справі як співвідповідача.

02 вересня 2024 року відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_7 , надав суду відзив в якому просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_8 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити у повному обсязі. Свої заперечення аргументував тим, що заявлені вимоги, відповідач вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Наказом від 25.04.2024 № 56/ОС-24 ДУ «Роменської виправної колонії (№56)» ОСОБА_2 , було звільнено зі служби в Державній кримінально - виконавчої служби України за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) ЗУ «Про національну поліцію». 25.04.2024 ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» видано ОСОБА_2 довідку на особу, звільнену зі служби в державній установі «Роменська виправна колонія №56» про зобов`язання прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 не пізніше 02 травня 2024 року. Згідно документа, що сформований 10.07.2024 в електронному кабінеті призовників військовозобов`язаних та резервістів Резерв +, що міститься в особовій справі ОСОБА_2 зазначена наступна інформація, що даний військовозобов`язаний на військовому обліку не перебуває, дані про проходження військово-лікарської комісії відсутні. До ІНФОРМАЦІЯ_4 особисто ОСОБА_2 звернувся тільки 22.07.2024 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а не з метою взяття на військовий облік. 22.07. 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно громадянина ОСОБА_2 було винесено постанову № 622 АП-2024 по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 де порушення правил військового обліку, встановлених пунктом 2 частини першої ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року, а також пункт 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: не перебуває на військовому у відповідному РТЦК, не виконує правила військового обліку, встановлені законодавством. За наслідком - на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Отже, громадянин ОСОБА_2 будучи належним чином оповіщений про необхідність (зобов`язання) прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою № 56 виданою Державною установою «Роменська виправна колонія №56» та отримавши 10.07.2024 інформацію з документа сформованого в електронному кабінеті Резерв+ знехтував правилами та не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Громадянин ОСОБА_2 вчинив триваюче правопорушення не прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік 02.05.2024 року та 10.07.2024, коли з сформованого документу в електронному кабінеті дізнався про відсутність відмітки про взяття на військовий облік порушив вимоги встановлені пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року, а також пункт 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та продовжував порушувати до моменту складення постанови. З огляду на викладене, під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та винесення постанови від 22.07.2024 № 622 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення, дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , як структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_8 , були здійснені у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства України (а.п. 42-45).

18 вересня 2024 року закінчено підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав суду пояснив, що дана постанова є незаконною, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства так як ОСОБА_2 жодного адміністративного правопорушення не скоїв. 25.04.2024 року ОСОБА_2 було звільнено з ДУ «Роменська ВК № 56» та надано довідку, згідно якої йому потрібно звернутися до 02 травня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 так як перебував на лікарняному та на їхню адресу було направлено довідку про перебування на лікарняному. 22.07.2024 року ОСОБА_2 звернувся до РТЦК з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, представник ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримавши заяву ОСОБА_2 , відмовився її приймати та в грубій формі повідомив йому, що на нього буде складена постанова про адміністративне правопорушення. Почувши вказані слова представника, ОСОБА_2 поцікавився в нього на якій підставі, за порушення якого саме закону буде складена постанова відносно нього про адміністративне правопорушення і чому не приймають до розгляду заяву про надання відстрочки. Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підтвердних документів про отримання особою виклику. Однак, повинно бути обов`язково запропоновано надати пояснення, роз`яснити особі його права та обов`язки, що не було зроблено представником РТЦК. ОСОБА_2 40 хв. прочекав у коридорі, доки у каб. №17 була надрукована постанова, яку йому винесли і віддали у коридорі і все. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності справа може бути розглянута лише у випадках, якщо особа була повідомлена своєчасно. Але розгляд справ не відбувався, постанова була написана у 17 каб. РТЦК без участі ОСОБА_2 пояснення не відбиралася. Жодних доказів вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення РТЦК не надавалися і ОСОБА_2 з ними не ознайомлювався. ОСОБА_2 було інкриміновано правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Приписами ч. 1 ст. 210 КУпАП (станом на дату інкримінуємого ОСОБА_2 вчинення правопорушення - 02.05.2024) передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною 2 статті 210 КУпАП (станом на дату інкримінуємого ОСОБА_2 вчинення правопорушення - 02.05.2024) передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період. Станом на 02.05.2024 рокуне існувала ч.3 ст. 210 КУпАП. Норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрала чинності лише 19.05.2024 року. Вже після того як за версією РТЦК ОСОБА_2 було вчинено адміністративне правопорушення. Тому норма ч.3.ст. 210 КУпАП не може бути застосована до ОСОБА_2 так як датою вчинення правопорушення є 02.05.20224 р., тобто діяла редакція за 14.10.2023 року, яка не містила в собі ч.3 ст. 210 КУпАП і не встановлювала більш тяжку відповідальність за даною статтею. В постанові ОСОБА_2 притягується за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Ст. 210 КУпАП передбачає, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а не за порушення ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначається ст. 210-1 КУпАП. Тому вважає, що дана постанова підлягає скасуванню навіть із-за того, що уповноваженою особою, було не вірно кваліфіковано дії і не вірно були зазначені статті відносно яких ОСОБА_2 підлягає адміністративній відповідальності. Постановка на військовий облік, ведення військового обліку прав, порушення прав військового обліку, за це передбачена відповідальність за ст. 210, але ст. 210 не передбачає відповідальність за порушення мобілізації. КУпАП має дві статті 210, 210-1. Ст. 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Що стосується даного випадку, який інкримінується ОСОБА_2 , що він відповідно до резерву був знятий з обліку і не прийшов у встановлений строк до ТЦК і не став на облік, це є порушенням законодавства не про мобілізацію, а порушення прав військового обліку. Зі слів ОСОБА_2 , пояснення в нього не відбиралися. ІНФОРМАЦІЯ_6 доказів на спростування не надали.

Позивач ОСОБА_2 до суду не прибув, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 явку представника не забезпечив, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про відкладення розгляду справи не клопотав.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 явку в судове засідання представника не забезпечив, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що 22 липня 20204 року винесено постанову № 622 АП-2024 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В постанові зазначено: «22 липня 2024 року я, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_4 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , не працюючого, документ, який посвідчує особу: паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , ІНН: НОМЕР_2 , установив гр. ОСОБА_2 в період дії воєнного стану (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 року № 3429-ІХ) та загальної мобілізації (Указ Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року) є військовозобов`язаним згідно абз. 4 ч. 9 статті 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», порушив пп. 1 п. 1 в Додатку 2 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад. Також абзацом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Загальну мобілізацію в Україні оголошено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» та продовжено Указами Президента України від 17.05.2022 року № 342/2022. від 12.08.2022 року № 574/2022. від 07.11.2022 року №757/2022. від 06.02.2023 № 58/2023. від 01.05.2023 № 255/2023. від 26.07.2023 № 452/2023. від 06.11.2023 № 735/2022. 3 17 березня 2014 року і по теперішній час в Україні діє особливий період після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану», дію якого було продовжено Указами Президенте України від 14.03.2022 №133/2022. від 18.04.2022 № 259/2022. від 17.05.2022 року № 341/2022. від 12.08.2022 року № 573/2022. від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року №58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року №451/2023 та від 06.11.2023 року № 734/2023. В порушення даним вимог законодавства, гр. ОСОБА_2 вчасно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, в особливий період. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, в особливий період, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Постановив. Накласти на гр. ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штраф, розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп… Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 - О. Дудінов» (а.с.9).

З витягу з реєстру Роменської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 5 зв.).

Згідно з наказом №56/ОС-24 від 25.04.2024 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_2 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) ЗУ «Про національну поліцію» (а.п. 6).

25.04.2024 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» видала молодшому лейтенанту запасу ОСОБА_2 довідку на особу, звільнену з служби в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», з якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язаний прибути не пізніше 02.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 7).

З довідки виданої КНП «ЦПМСД міста Ромни РМР» вбачається, що Чалий звертався за медичною допомогою в центр первинної медико санітарної допомоги м. Ромни 01.05.2024 року до сімейного лікаря. Діагноз: ГРВІ. Рекомендовано: амбулаторне лікування, обстеження R-графія ОРК (а.п.8).

З документа, який сформований 10.07.2024 в електронному кабінеті призовників військовозобов`язаних та резервістів Резерв + вбачається, ОСОБА_2 даний військовозобов`язаний на військовому обліку не перебуває, дані про проходження військово-лікарської комісії відсутні (а.п. 47).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 72 КАС України).

В частинах 1, 2 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ч.1, 2, 3, статті 210 КУпАП визначено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 2101 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію,- тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постановою КМ України, від 23.02.2022 № 154, затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення). Так, згідно з п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, окрім іншого, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення (п. 12 Положення).

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Відповідно до пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2) до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України віл 30.12.2022 року № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Абзацом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачено, що громадяни зобов`язані: надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

19 травня 2024 року набрав чинності Закон України №3696 -ІХ «Про внесення змін до КУпАП, щодо відповідальності за порушення привал військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в частині вимог про скасування постанови.

Такий висновок суду склався в зв`язку з тим, що у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності дії ОСОБА_2 кваліфіковані наступним чином: «В порушення даних вимог законодавства, гр. ОСОБА_2 вчасно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, в особливий період». Стаття 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Отже ст. 210 КУпАП не передбачає відповідальності за порушення законодавства про мобілізацію, як вказано у постанові при кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто дії ОСОБА_2 за ч.3 ст. 210 КУпАП кваліфіковані невірно.

Самодостатньою підставою для скасування постанови є та обставина, що в постанові відсутній виклад об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме опис обставин, установлених під час розгляду справи час та місце вчинення ОСОБА_2 діяння, опис самого діяння та його наслідки (за потреби). В резолютивній частині взагалі не вказано статті та частини за якою притягнуто особу до адміністративної відповідальності.

Оскільки, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Отже суд вважає, що під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 уповноваженими особами відповідача не було дотримано вимог КУпАП щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та сприяння реалізації особою, що притягається до адміністративної відповідальності, її процесуальних прав.

Відзив відповідача з даного приводу суд до уваги не бере, оскільки обставини викладені у постанові, яка мається у матеріалах справи не відповідають обставинам, які були зазначені посадовою особою у відзиві.

Встановлені порушення є суттєвими порушеннями норм чинного КУпАП і тягнуть скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно вимоги про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, дана вимога не обґрунтована, так як в КАС України не визначено підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення. Крім цього позивач не врахував ту обставину, що згідно ст. 286 КАС України, при скасуванні постанови суд не обов`язково має закрити справу, оскільки п. 2) ч. 3 даної статті передбачає можливість надіслання справи на новий розгляд. Отже підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення мають бути обґрунтовані нормами КУпАП, що в даному випадку не зроблено.

У зв`язку з вказаним, суд приходить до висновку що дана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі, який підлягає стягненню з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, з урахуванням тієї обставини, що позивачем заявлено дві вимоги, а суд дійшов висновку про можливість задоволення лише однієї вимоги, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених судових вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 77, 242-246, 250, 286 КАС України,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 622 за справою про адміністративне правопорушення від 22.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_5 , у якій ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації судових витрат 302,90 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядку передбаченому п. 15.5) перехідних положень КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

В повному обсязі рішення складене 5 листопада 2024 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга