Справа № 530/1510/24
Суддя: Ситник О. В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № Справа № 530/1510/24
Номер провадження 2-а/530/4/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Ситник О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Стрілець Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зіньків, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно положень ст.229 ч.4 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, третя особа інспектор патрульної поліції Кот Валентин Романович про скасування постанови ЕНА №2543002 від 05.07.2024, -

В С Т А Н О В И В:

15.07.2024 року до суду надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, третя особа інспектор патрульної поліції Кот Валентин Романович про скасування постанови ЕНА №2543002 від 05.07.2024.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні. Зокрема, позивач зазначає, що інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 122 КУпАП, зазначив, що водій Бажан здійснив зупинку ближче 10 метрів до світлофору, а саме перетнув світлофорне обладнання на регульованому пішохідному переході, зафіксовано на реєстратор ксяомі та нагрудні відеореєстратори: 475746, 575178. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності було протиправним, оскільки на твердження позивача, інспектором поліціїї ОСОБА_2 було неправильно оцінено дорожню обстановку та його дії, що призвело до винесення неправомірної постанови, стверджує що працівниками поліції не було проведено вимірювання відстані зупинки автомобіля позивача до світлофора, не було допитано свідків, які б підтвердили що позивач на власному автомобілі дійсно зупинився ближче 10 м до світлофора, вказує що неможливо провести об`єктивну оцінку відстані зупинки автомобіля до світлофора без засобів вимірювання, також стверджує що автомобіль патрульних знаходився позаду автомобіля позивача, що взагалі не давало їй можливості визначити відстань його зупинки перед світлофором. Тому, з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною, постановленою з порушенням вимог КУпАП, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Представник Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ДПП Хайло Р. , направив до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказав на те, що доказом скоєння адміністративного правопорушення був відеозапис з автомобільного реєстратора на якому зафіксовано факт правопорушення та усні пояснення позивача зафіксовані на нагрудні реєстратори поліцейського, в яких позивач факт здійснення ним зупинки на червоний сигнал світлофору для надання переваги у русі іншим учасникам дорожнього руху визнає.

04.11.2024 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач не наводить які саме ознаки порушення було помічено і пред`явлено позивачу, окрім припущення, що не було 10 метрів від автомобіля позивача до світлофора та відео знятого позаду його транспортного засобу. Стверджує що зупинився на заборонний сигнал світлофора побачивши його у лобовому склі, розмітки стоп лінії не було на дорожньому полотні, до пішохідної розмітки в момент зупинення транспортного засобу було 20 м.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача патрульної поліції в судове засідання не з`явився, але подав відзив на позов та просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши письмові докази додані до позовної заяви, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 05.07.2024 року інспектор 1 взводу роти № 1 батальйону № 2 полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержант поліції ОСОБА_2 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2543002 від 05.07.2024.

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, за те, що 05.07.2024 о 14:39 годині водій ОСОБА_1 рухаючись в м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське Шосе, водій керуючи т.з. здійснив зупинку ближче 10 м. до світлофора, а саме перетнув світлофорне обладнання на регульованому пішохідному переході, зафіксовано на реєстратор сяомі та нагрудні відеореєстратори: 475746, 475178, чим порушив п.8.10 ПДР - порушення вимоги зупинки поданих світлофором або регулювальником, що підтверджується копією постанови ЕНА №2543002 від 05.07.2024 (а.с. 16).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що працівниками поліції не було проведено вимірювання відстані зупинки автомобіля позивача до світлофора, не було допитано свідків, які б підтвердили що позивач на власному автомобілі дійсно зупинився ближче 10 м до світлофора, вказує що неможливо провести об`єктивну оцінку відстані зупинки автомобіля до світлофора без засобів вимірювання, також стверджує що автомобіль патрульних знаходився позаду автомобіля позивача, що взагалі не давало їй можливості визначити відстань його зупинки перед світлофором.

Так, позивачем не визнаються обставини порушення ним п.8.10 ПДР України, а саме: порушення вимоги зупинки поданих світлофором або регулювальником.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №2543002 від 05.07.2024 вбачається, що позивач порушив п.8.10 ПДР України, а саме: порушення вимоги зупинки поданих світлофором або регулювальником. При цьому в оскаржуваній постанові відповідач посилався на доказ, який підтверджує обставини щодо зупинення транспортного засобу позивачем, а саме зафіксовані на реєстратор сяомі та нагрудні відеореєстратори: 475746, 475178.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи дійсно ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 м. до світлофора, а саме перетнув світлофорне обладнання на регульованому пішохідному переході.

Оглядом оптичного диску встановлено, що відповідачем до суду подано диск з відеозаписом та фотозображенням, проте на вищевказаних відеозаписах та фотозображеннях відсутній цифровий підпис автора та особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, вищевказані відеозаписи та фотозображення не є допустимими доказами відповідно до вимог ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того в оскаржуваній постанові в порушення ст. 283 КУпАП не зазначено у якості доказів відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, а лише зазначено що зафіксовані на реєстратор сяомі та нагрудні відеореєстратори: 475746, 475178.

Суд зазначає, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Частиною другою статті 122 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Суд враховуюче вищенаведене вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 п.8.10 Правил дорожнього руху України.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v.Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №2543002 від 05.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., прийнята не у спосіб визначений законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, враховуючи те, що в цій категорії справ тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 38, 122 ч. 1, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 205, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, третя особа інспектор патрульної поліції Кот Валентин Романович про скасування постанови ЕНА №2543002 від 05.07.2024 - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №2543002 від 05.07.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Кот Валентином Романовичем, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та застосовано штраф в розмірі 520 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відшкодувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ситник