Справа № 140/1058/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1058/24 пров. № А/857/11402/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З. М.,

суддів: Кузьмича С. М., Ніколіна В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №140/1058/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Андрусенко О.О., місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 12.04.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) в якому просив:

- визнати протиправними дії НОМЕР_4 прикордонного загону відповідача 1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2016 року, та підйомної допомоги у листопаді 2017 року, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у травні 2016 року, та підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2017 року відповідно, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, враховуючи раніше виплачені суми;

- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону відповідача 2 щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2017 року, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача 2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у серпні 2017 року відповідно, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, враховуючи раніше виплачені суми.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він проходив військову службу у відповідачів. Позивач вважав, що під час проходження військової служби відповідачами з порушенням норм чинного законодавства здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення. Ця обставина доводиться даними архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення під час проходження військової служби в НОМЕР_4 прикордонному загоні, позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема, у травні 2016 року допомога на оздоровлення у сумі 4210,00 грн та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 760,00 грн, у листопаді 2017 року підйомна допомога у сумі 5324,00 грн. без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди нарахованої у ці місяці у сумі 3210,00 грн та у сумі 3194,40 грн відповідно, виплату якої було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі Постанова № 889) і така виплачувалась із січня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно.

Також із огляду на архівні відомості особистих карток грошового забезпечення під час проходження військової служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні, позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема у лютому 2017 року допомога на оздоровлення у сумі 5176,00 грн та у серпні 2017 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 740,00 грн без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди нарахованої у ці місяці у сумі 3105,60 грн та у сумі 3105,60 грн відповідно, виплату якої було встановлено Постановою № 889 і така виплачувалась із січня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно.

Позивач обґрунтовуючи свої доводи правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 вважав, що дії відповідачів щодо не включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди при нарахуванні та виплаті у травні 2016, лютому 2017 року допомоги на оздоровлення, у травні 2016 року та серпні 2017 року матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у листопаді 2017 року підйомної допомоги є протиправними та порушують його майнові права на виплату грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі.

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у травні 2016 року та підйомної допомоги у листопаді 2017 року без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у травні 2016 року, та підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2017 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2017 року без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у серпні 2017 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представники відповідачів 1, 2, подали апеляційні скарги в яких зазначають, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, представник відповідача 1 стверджує, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності більше ніж на 4 роки, оскільки ОСОБА_1 виключено зі списків у 2019 році. Представники відповідачів 1, 2 зазначають, що судом не враховано положення Інструкції № 73 (чинної на момент спірних відносин), згідно якої щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та підйомної допомоги військовослужбовців. Представники відповідачів 1, 2, просять апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 по 29.08.2016 та з 13.09.2017 по 28.08.2019 проходив військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні, що підтверджується витягами з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.08.2016 № 191-ос, від 13.09.2017 № 209-ос та витягом з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 28.08.2019 № 464-ос (а.с. 8-9).

Протягом 01.09.2016 по 12.09.2017 позивач проходив військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні, що підтверджується витягами з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.09.2016 № 342-ос та від 12.09.2017 № 314-ос (а.с. 7).

Як видно з особистих карток грошового забезпечення за 2016-2017 роки (а.с.14, 15) під час проходження позивачем військової служби у відповідача 1 йому виплачувалася грошова допомога для оздоровлення у травні 2016 року у сумі 4210,00 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у травні 2016 року у сумі 760,00 грн, підйомна допомога у листопаді 2017 року у сумі 5324,00 грн.

З особистої картки заробітної плати за 2017 рік убачається, що під час проходження позивачем військової служби у відповідача 2 йому виплачувалася грошова допомога для оздоровлення у лютому 2017 року у сумі 5176,00 грн та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2017 року у сумі 740,00 грн. (а.с. 14 зворот).

Вирішуючи питання нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки та підйомної допомоги, виплаченої у 2017 році, з місячного грошового забезпечення, у складі якого, як вважає позивач, має бути врахована щомісячна додаткова грошова винагорода, суд першої інстанції звернув увагу на таке.

Пунктом 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Абзацами 1, 2 пункту 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з підпунктами 3.6.1 та 3.6.3. пункту 3.6 розділу III Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228; далі Інструкція №425, чинна у період з 29.06.2008 по 10.08.2018) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.

Відповідно до підпунктів 3.7.1, 3.7.4 пункту 3.7 розділу III Інструкції №425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх cправ України від 19.08.2016 № 848, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2016 за № 1249/29379 (далі Інструкція № 848), військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. Залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував таке.

Постановою № 889 (чинною до 01.03.2018) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, зокрема, Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

За правилами пункту 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.12.2016 за №217/28347; далі Інструкція № 73; застосовувалася з 01.01.2016 по 09.11.2018), виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;

2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Разом із тим, представники відповідачів 1, 2 наводять аргументи щодо неправильності застосування судом першої інстанції положень нормативно-правового акту, зокрема, пункту 8 Інструкції № 73, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Як видно зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд спростував такі заперечення сторони відповідача, при цьому вказав, що при вирішенні спору необхідно враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Так, Кабінетом Міністрів України як вищим органом у системі органів виконавчої влади прийнято Постанову №889, якою з 01.10.2010 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду. Як видно зі змісту наступних внесених змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено.

Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Отже, суд першої інстанції дійшов до переконання про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ та Постанова №899, а не Інструкція №73, якою обмежується місячне грошове забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та підйомна допомога щомісячної додаткової грошової винагороди.

При цьому судом застосовано правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 та постанову Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 520/8887/2020.

У наведеному висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 наголосила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Вищенаведеним висновком Великої Палати Верховного Суду спростовуються доводи апеляційних скарг представників відповідачів 1, 2 щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень матеріального закону, оскільки касаційним судом розтлумачено правову природу щомісячної додаткової грошової винагороди, що така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та підйомна допомога.

Як видно з матеріалів справи, під час проходження військової служби у відповідачів ОСОБА_1 у 2016-2017 роках було нараховано та виплачено: грошову допомогу для оздоровлення у сумі 4210,00 грн (у травні 2016 року) та у сумі 5176,00 грн (у лютому 2017 року); матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 760,00 грн (у травні 2016 року) та у сумі 740,00 грн (у серпні 2017 року); підйомну допомогу у сумі 5324,00 грн (у листопаді 2017 року), що підтверджується даними з особистих карток грошового забезпечення (а.с.14-15), тобто в цій частині його право було реалізоване. Предметом спору є включення при обчисленні зазначених виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, яка нараховувалась та виплачувалась позивачу, починаючи з січня 2016 року по грудень 2017 року щомісячно (а.с. 14-15).

В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі виплату вказаних видів грошового забезпечення протиправно здійснювали без урахування в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка мала постійний характер.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню взаємопов`язані позовні вимоги позивача про визнання дій відповідачів протиправними та зобов`язання відповідача 1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у травні 2016 року, та підйомної допомоги, виплаченої у листопаді 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язання відповідача 2 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у серпні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Не підлягають задоволенню аргументи скарги відповідача 1 про те, що позивачем пропущено процесуальний строк звернення до суду.

Суд першої інстанції ретельно перевірив цей аргумент сторони відповідача та враховуючи ту обставину, що спір щодо виплати належного грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці, керувався постановою Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21 відповідно до якої Верховний Суд указав на безпідставність застосування для визначення строку звернення до суду положень частини п`ятої статті 122 КАС України у спорах щодо грошового забезпечення при проходженні військової служби, тому що застосуванню підлягають приписи частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

За правилами частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі Закон № 2352-ІХ, набрав чинності 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28.09.2023 у справі №140/2168/23, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Право на звернення до суду із позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

Керуючись наведеними висновками Верховного Суду, суд першої інстанції визначив, що оскільки спірні правовідносини виникли до 19.07.2022, то відсутні підстави для застосування змін, внесених Законом № 2352-IX до статті 233 КЗпП України.

За правилами частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не довели правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Таким чином, перевіркою встановлено, що суд першої інстанції дійшов мотивованих висновків по суті спору, колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Будь-яких інших підстав для зміни чи скасування судового рішення, які передбачено вимогами статей 315 319 КАС України в апеляційних скаргах представниками відповідачів 1, 2 не наведено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №140/1058/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. В. Ніколін