Справа № 161/16612/24
Суддя: Шестернін В. Д.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/240/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участі секретаря Мельник А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

06.09.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови. Позов обгрунтований такими обставинами.

Постановою серії MVA №2429080 від 20.08.2024, винесеною інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончиком О.М., притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який здійснив стоянку (парковку) власного автомобіля Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху та ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Постанова є протиправною з таких причин.

В постанові відсутня прив`язка місця розташування автомобіля по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат. Тобто фіксація порушення здійснена з недотриманням приписів Примітки до ст. 14-2 КУпАП, докази є неналежними, а відтак подія правопорушення не доведена.

Паркувальний майданчик, на якому розміщувався автомобіль, знаходиться поза межами проїзної частини вулиці Кривий Вал у м. Луцьку та, крім того, під знаком 5.42.1 «Місце для стоянки», поєднаним з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», тобто в зоні дії цих дорожніх знаків. Ця зона не обмежувалася знаком 5.44 «Кінець зони стоянки» або дорожньою розміткою 1.34, яка позначає межі окремих місць для паркування транспортних засобів.

Місце для паркування в зоні дії знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» не відповідає вимогам ДБН В.2.3.-15:2007, згідно яких місце для стоянки має розміри 3,5 на 5,0 м. Отже, стоянка навіть одного автомобіля в зоні дії знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю» автоматично підпадає під порушення п. 15.9 «г» ПДР.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою.

Розміщення автомобіля не впливало на безпеку дорожнього руху та виключало створення загрози безпеці руху, що у свою чергу, виключає притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В зв`язку з викладеним позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії MVA №2429080 від 20.08.2024 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

26.09.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, який мотивував таким.

19.08.2024, о 16 год. 01 хв., за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 19, інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончик О.М. виявив, що особа, яка керувала транспортним засобом Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушила п. 15.9 «г» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зафіксувавши обставини правопорушення, інспектор з паркування залишив повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії MVA №2429080 під склоочисником на лобовому склі транспортного засобу.

20.08.2024 інспектор з паркування розглянув матеріали та виніс постанову серії MVA №2429080, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 680 грн.

Відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 11.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

26.09.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, який прийнятий судом до розгляду.

IV.Фактичні обставини справи, застосоване законодавство та мотиви суду

Учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи (ч. 1 ст. 159 КАС України). В цій категорії справ (ст. 286 КАС України) для позивача заявою по суті спору є позовна заява, для відповідача - відзив на позовну заяву (ч. 1 ст. 269 КАС України).

Суд встановив такі фактичні обставини.

20.08.2024 інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончиком О.М. винесено постанову серії MVA №2429080, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 680 грн (а.с. 6, 37).

За змістом цієї постанови, 19.08.2024 о 16:01, за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 19, особа, яка керувала транспортним засобом Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушила п. 15.9 «г» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 15.10 «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Для притягнення до адміністративної відповідальності з наведених підстав необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону. У цьому зв`язку створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки (частина 3 статті 122 КУпАП).

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень статті 14-2 КУпАП інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: 1) дату порушення; 2) місце розташування транспортного засобу; 3) географічні координати; 4) відстань від транспортного засобу до пішохідного переходу (0,261 метра); 5) час вчинення порушення (а.с. 31-35).

Вимір відстані здійснено ручним лазерним світловіддалеміром Bosch GLM 50.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу Samsung SMA546Е/DS, про що зазначено в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві позивач не заперечував тієї обставини, що відстань від припаркованого транспортного засобу до пішохідного переходу становила менше 10 метрів.

Отже, аналіз фактичних обставин справи дає підстави для висновку про доведеність вини позивача у порушенні п. 15.10 «г» ПДР та вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відтак, суд вважає, що відповідач довів правомірність постанови, винесеної його посадовою особою (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд відхиляє аргумент позивача про те, що його транспортний засіб не створював перешкод дорожньому руху або загрозу безпеці руху, виходячи з такого. Розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, зокрема на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі (пп. «г» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП).

Суд відхиляє аргумент позивача про відсутність фотофіксації місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, як такий, що спростовується встановленими фактичними обставинами справи (а.с. 31-35).

Суд також вважає неспроможними і інші аргументи позивача (зокрема про розміщення паркувального майданчика поза межами проїзної частини, про невідповідність місць для паркування вимогам ДБН, про те, що автомобіль був припаркований в зоні дії знаку 5.42.1 «Місце для стоянки», поєднаним з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю»), оскільки вони не спростовують фактичних обставин вчиненого позивачем правопорушення і не доводять протиправність винесеної постанови.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідає вимогам КУпАП, а тому, є законною.

Отже в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

V.Судові витрати

Враховуючи результат вирішення спору, виходячи із приписів ст. 139 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Суд зауважує, що позовна заява підлягала оплаті в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн. Позивач сплатив судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 77, 242-246, 250, 255, 286, 272 КАС України, суд,-

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 17; код в .

Повний текст рішення суду складений - 05.11.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін