Справа № 380/5425/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуСправа № 380/5425/22 пров. № А/857/22117/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 січня 2023 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил (далі ЗСУ), Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 № 889 (далі Постанова № 889) до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у 2014-2017 роках грошова допомога на оздоровлення, передбачена частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки в сумі 12913,36 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2014 - 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 та зобов`язано провести її перерахунок у відповідний спосіб, здійснити її виплату з урахування раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889, не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога на оздоровлення; має не постійний, а тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу щомісяця в спірний період), то відповідно до положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань.

В частині відмовлених позовних вимог цей суд вказав, що оскільки перерахунку спірних виплат відповідача ще не здійснено, відтак підстав для стягнення таких сум немає. Суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування та здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ на посаді старшого офіцера запасного командного пункту ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні майор.

Наказом Командувача Повітряних Сил ЗСУ від 17.05.2019 № 206 (по особовому складу) звільнений у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.06.2019 № 130 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Зі змісту особистих карток грошового забезпечення позивача вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 в спірний період щомісяця отримував додаткову грошову винагороду на підставі Постанови № 889.

Згідно з даними довідки про грошове забезпечення позивача за 2014-2017 роки, до складу його грошового забезпечення з якого було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, яку виплачено у березні 2014 року, у червні 2015 року, у листопаді 2016 року, у березні 2017 року не включено щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену Постановою № 899.

13.01.2022 представник позивача звернувся до відповідача із запитом про надання інформації стосовно обчислення матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціаально побутових питань ОСОБА_1 за 2014-2017 роки.

Листом від 25.01.2022 відповідач повідомив представнику позивача, зокрема, що суми виплаченої додаткової винагороди не включалися до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховувалася сума матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2014-2016 роки та для нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

Спірним у цій справіи є включення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки, таких складових, як додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, що встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом № 2011-XII.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За змістом частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах ЗСУ та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ ЗСУ, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення ЗСУ, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу ЗСУ, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889).

Відповідно до постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294, яка була чинною до 28.02.2018 (далі Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВС) від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Зі змісту Постанови № 889 вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

Отже, для позивача, як військовослужбовця, щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889 в контексті положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 1294 була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки: виплачувалася щомісяця з 2014 по 2017 року; мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення; складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця.

Можливість виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям законодавством безпосередньо пов`язується із виконанням ними обов`язків за посадами.

Жодних обставин щодо невиконання обов`язків за посадою, яку обіймав позивач відповідачем не наведено, а отже у останнього не було правових підстав для ненарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 889.

Стосовно посилання скаржника на необхідність застосування у спірних правовідносинах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ЗСУ № 550, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 24.10.2016, суд апеляційної інстанції наголошує на те, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена Законом № 2011-XII, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.

Вказане узгоджується з правовим висновком ВС, викладеним у постанові від 10 листопада 2021 року у зразковій справі № 825/997/17. Так, ВС вказав, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу щомісяця в спірний період), тому відповідно до положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2014-2017 роках. Дії відповідача щодо не включення суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислювалась та виплачувались грошова допомога на оздоровлення у 2014-2017 роках, є неправомірними,

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому сум грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення, з урахуванням вже виплачених сум.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 січня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич