Справа № 200/7351/24
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення без розгляду позовної заяви

в частині позовних вимог

06 листопада 2024 року Справа №200/7351/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.05.2023 та інші додаткові виплати із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року в розмірі 200 062,94 грн.;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно утримання з доходів ОСОБА_1 військового збору в період її залучення до заходів національної безпеки та оборони;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 утриманий з її грошового забезпечення військовий збір в розмірі 2 849,90 грн за період її залучення до заходів національної безпеки та оборони, а саме з 01.04.2019 по 05.08.2019, з 07.09.2019 по 29.07.2020, з 04.11.2020 по 19.11.2020, з 04.12.2020 по 05.07.2021, з 25.07.2021 по 02.08.2021, з 28.08.2021 по 13.09.2021, з 18.09.2021 по 05.03.2022, з 05.03.2022 по 11.06.2022.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у зазначеній справі відкрито провадження. Питання про поновлення строку на звернення до суду залишити відкритим до розгляду справи по суті. Одночасно суд витребував від сторін докази щодо дати проведеного розрахунку з позивачем після виключення зі списків особового складу частини та зняття з грошового, речового та продовольчого забезпечення; письмові пояснення стосовно дати зарахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 при розрахунку після виключення зі списків особового складу частини та зняття з грошового, речового та продовольчого забезпечення, разом із доказами на їх підтвердження.

Ухвалою від 28.10.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення та доказами на підтвердження поважності пропуску строку звернення з позовом..

04.11.2024 на виконання ухвали суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій представник позивача просить поновити строк звернення до суду, де останній просить поновити пропущений строк посилаючись на наступне.

Відповідачем не надавалось позивачу довідкових розрахунків розміру складових грошового забезпечення ні протягом проходження військової служби на посадах відповідача, ні після виключення зі списків особового складу.

Позивач дізнався про можливе порушення своїх прав коли звернувся до представника позивача для вирішення спірних правовідносин щодо поновлення на військовій службі, які розглядаються в межах справи № 200/6140/24.

З метою підтвердження чи спростування підозр про порушення ІНФОРМАЦІЯ_2 прав позивача в частині розрахунку посадових окладів, на адресу відповідача було направлено адвокатський запит № 08/2024-09 від 29.08.2024 з вимогою повідомити чи проводився у період з 29.01.2020 по 18.05.2023 розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 із використанням для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, оскільки з 29.01.2020 постановою

Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 від 29.01.2020 було фактично відновлено юридичну дію п.4 Постанови КМУ 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та така норма мала діяти до вступу в законну силу Постанови КМУ 481 від 12.05.2023.

Відповідач листом №09/02/891 від 23.09.2024 підтвердив підозри позивача, визнав, що не проводив своєчасно нарахування та виплату грошового забезпечення із застосуванням для розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Інших письмових повідомлень про складові грошового забезпечення та їх розміри за весь час проходження військової служби на посадах відповідача, та після виключення зі списків особового складу відповідача, позивачу жодного разу не надавались.

Само по собі отримання грошового забезпечення не є належною обставиною яку можливо визначити як дату з якої позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки з банківських повідомлень неможливо встановити розміри складових грошового забезпечення.

Вирішуючи подане клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі № 804/496/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 360/3359/19.

Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України.

Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1). Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, отже, його норми не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Оскільки до 18.07.2022 включно діяла редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин не застосовувалися, то в строк позовної давності не застосовується до позовних вимог заявлених за період з 01.04.2019 в частині стягнення військового збору та з 29.01.2020 в частині стягнення грошового забезпечення розрахованого з урахуванням іншої розрахункової величини по 18.07.2022 включно, проте, до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, із врахуванням виплати грошового забезпечення за місяць на наприкінці такого місяця (про інше позивачем суду не повідомлено), то позивач мав звернутись до суду із позовом стосовно заявлених позовних вимог за період з серпня 2022 по травень 2023 у наступні 3 місяці після відміни карантину, тобто, до 30.09.2023, проте позивачем подано до суду відповідний позов лише 21.10.2024, відтак, із пропуском 3-місячного строку.

У наданому до суду клопотанні про поновлення строку звернення до суду представник позивач обґрунтував поважність його пропуску не наданням відповідачем письмових повідомлень про складові грошового забезпечення та їх розміри за весь час проходження військової служби на посадах відповідача, та після виключення зі списків особового складу відповідача. Додатково зазначив, що позивача 18.05.2023 було виключено зі списків особового складу відповідача та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , звідки була звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2024 № 224. Також повідомив про існування певних особливостей, обмежень особистого часу та додаткового навантаження пов`язаного з проходженням військової служби під час дії воєнного стану.

Суд зауважує, що у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 27.03.2023 у справі № 160/14362/21, від 16.02.2023 у справі № 640/7964/21, від 18.01.2023 у справі № 160/21195/21.

У пункті 59 ухвали від 13.09.2022 у справі № 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022, Верховний Суд зазначив, що обставина повномасштабного вторгнення РФ на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Окрім цього, суд також звертає увагу на зміст постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 761/28821/20, де наголошувалось на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Верховний Суд у вищевказаній постанові відзначав, що саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

В постанові від 16.02.2023 у справі № 640/4426/22 Верховний Суд також вказав, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Тобто, самі по собі посилання на несення служби в умовах воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Позивач не навів жодних обставин, що могли свідчити про виникнення у нього перешкод своєчасному зверненню до суду та не надав відповідних доказів.

Посилання позивача на те, що при включенні зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не отримувала письмового повідомлення про розмір нарахованої та виплаченої індексації, а дізналась про вказане лише із листа, а отже строк має обчислюватись з цієї дати, суд сприймає критично.

Грошове забезпечення є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, а отже позивачу мало бути відомо про невиплату у складі грошового забезпечення індексації за наявності підстав для її виплати або виплату у неналежному розмірі. Отримуючи виплату у неналежному на думку особи розмірі вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як вона обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Проте, позивача виключено зі списків особового складу відповідача 18.05.2023, відомості про розмір виплаченого грошового забезпечення стали відомими з листа відповідача від 23.09.2024, втім, позивачем не надано суду доказів, що у період з 01.04.2019 та з 29.01.2020 (по 30.09.2023 тривав строк звернення до суду) по 23.09.2024 вона вчиняла будь-які дії з метою отримання від відповідача відповідних відомостей, а отже в суду відсутні докази вчинення позивачем активних дій для з`ясування обставин порушення його прав у розумний строк з моменту, коли позивач мав дізнатись про таке порушення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 233, ст. 234 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

При визначенні початку строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 у справі №805/3881/18-а.

Під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття ж «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.

Відтак, зважаючи на неповідомлення позивачем суду необхідних для вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду обставин, що могли б перешкоджати їй у період з 19.07.2022 по 18.05.2023 звернутись до суду та ненадання доказів, підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, отже, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає. Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 28.10.2024 про залишення позову в цій частині без руху.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд констатує, що недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Відповідно до частини 15 статті 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Пунктом 7 частини 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Таким чином, суд вважає, що даний позов належить залишити без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення належного до виплати у період з 19.07.2022 по 18.05.2023 .

Керуючись статтями 161, 171, 240, 248, 256, 293, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення належного до виплати у період з 19.07.2022 по 18.05.2023.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Буряк