Справа № 260/3200/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2024 року м. Ужгород№ 260/3200/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:

1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, що полягають у виправленні стажу роботи за серпень 1981 року та 1984-1989 року і припиненні виплати пенсії через відсутність страхового стажу протиправними;

2) скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Київській області № 16 від 14.11.2023 року про відмову у призначенні пенсії;

3) скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області № 96 від 28.02.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи відповідно до відомостей його диплому, військового квитка, трудових книжок та відомостей персоніфікованого обліку та відновити виплату пенсії за віком позивачу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в листопаді 2023 року ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було призначено пенсію за віком, на підставі поданих документів, які підтверджували наявність відповідного страхового стажу та серед іншого слугували підставою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.11.2023 Головним управлінням пенсійного фонду України в Закарпатській області було надіслано рішення № 16 від 14.11.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. З цього рішення слідує, що страховий стаж заявника становить 29 років 11 місяців 21 день. Листом від 18.01.2024 № 0700-0503-8/4112 відповідач повідомив, що в результаті перевірки первинного призначення пенсії виправлено стаж роботи за серпень 1981 року та 1984-1989 років відповідно до записів у трудовій книжці, в зв`язку з чим виникла переплата. З цього ж листа слідує, що позивач повинен повернути суму переплати в розмірі 4420,24 грн. на рахунок відповідача. 02.02.2024 ОСОБА_1 отримав листа за № 0700-0209-8/7318, яким відповідач повідомив про припинення виплати пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Цим же листом відповідач підтверджує наявність загального страхового стажу в кількості 29 років 10 місяців і 4 дні. 29.02.24 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України для з`ясування причин зупинення виплати йому пенсії за віком, повторно подав документи, які підтверджують наявність необхідного стажу для призначення пенсії. Ця заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду зазначеної заяви надійшло рішення-відмова у призначенні пенсії за віком № 96 від 28.02.2024. З цього рішення слідує, що страховий стаж заявника становить всього 24 роки 05 місяців. Позивач вказує, що має страховий стаж понад 30 років та має право на призначення пенсії за віком, а дії відповідачів позивач вважає свавільними, протиправними й такими, що порушують право позивача на соціальний захист. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідач-2 03.06.2024 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 20.02.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. На підставі заяви та наданих документів, Головним управлінням 16.04.2024 винесено рішення № 96 про відмову у призначенні пенсії позивачу винесене на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії № 96 від 28.02.2024, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно наданих документів страховий стаж позивача, що дає право на пенсію, становив 24 роки 05 місяців. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано період роботи в колгоспі з 01.01.1984 по 31.12.1993 згідно трудової книжки колгоспника від 05.05.1981 № 163, оскільки відсутній запис про перейменування/реорганізацію колгоспу. В електронній пенсійній справі відсутня довідка про перейменування/ реорганізацію колгоспу. З огляду на вказане просить суд відмовити у задоволенні позову.

05.06.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. Вказує, що відповідачем описується порядок ведення трудових книжок колгоспників, звернуто увагу на п.2.15 Інструкції № 58 стосовно перейменування підприємства під час роботи працівника. Проте даний аргумент не заслуговує на увагу і не може слугувати підставою незарахування періодів роботи позивача до страхового стажу. Адже сам факт роботи відповідачами не оспорюється, стаж роботи позивача достовірно підтверджується записами в його трудових книжках.

Відповідач-1 05.06.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечує у повному обсязі. Вказує, що за результатом проведеної роботи, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача, що перевіркою первинного призначення пенсії виправлено стаж роботи за серпень 1981 р. та 1984 - 1989 рр. відповідно до записів у трудовій книжці, в зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 07.11.2023 р. по 31.12.2023 р. у розмірі 4420,24 грн. Зокрема, відповідно до наданих документів трудова книжка колгоспника гр. ОСОБА_1 заповнена з порушенням Основних положень, зокрема, не за всі роки дані про трудову участь завірено печаткою. Періоди роботи за 1981 рік та 1983 рік зараховано згідно довідки №104/06-08 від 08.05.2023, період з 1994 по 1998 зараховано згідно довідки №123/06-08 від 14.06.2023р. Після проведено розрахунку стаж роботи ОСОБА_1 становить 24 роки 05 місяців 13 днів при необхідному для призначення пенсії стажі 30 років, таким чином Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) винесено рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.04.2024 № 96. Звертає увагу суду, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розгляд заяви позивача не здійснювало, а тому і прав позивача на призначення пенсії не порушило. Із приводу позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи відповідно до відомостей його диплому, військового квитка, трудових книжок та відомостей персоніфікованого обліку та відновити виплату пенсії за віком позивачу Головне управління зазначає, що позивач фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Відповідач-3 у відзиві на позовну заяву від 10.06.2024 вказує, що порушень інтересів позивача допущено територіальними відділеннями Пенсійного фонду України не було, а відтак і адміністративний позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з тим, що у позивача не достатньо стажу для виходу на пенсію, а саме: страховий стаж особи становить 29 років 11 місяців 21 день, при необхідному 30 років страхового стажу, 14.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

07 листопада 2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області.

З 07 листопада 2023 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж позивача при призначенні з урахуванням перетину періодів становив 30 років 0 місяців 21 день.

У відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача поданої відповідно до Порядку 22-1 визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Таким чином, за допомогою засобів програмного забезпечення, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії із доданими до неї документами була направлена до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, які в подальшому здійснили розгляд заяви та прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії №16 від 14.11.2023 у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж особи становив 29 років 11 місяців 21 день.

Згідно розпорядження ГУ ПФ України в Закарпатській області по ЕПС 16 від 03.01.2024 переглянуто стаж згідно записів трудової книжки гр. ОСОБА_1 , який становить 29 років 10 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, вирішено пенсію гр. ОСОБА_1 припинити кодом «15» приховані або надані недостовірні дані з 07.11.2023.

20 лютого 2024 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області.

У відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача поданої відповідно до Порядку 22-1 визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

28 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Дата, з якої особа має право на пенсійну виплату 11.06.2026. Страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців.

16.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 28.02.2024, згідно якого страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців, за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі з 01.01.1984 р. по 31.12.1993 р. згідно трудової книжки колгоспника від 05.05.1981 р. № 163, оскільки відсутній запис про перейменування/реорганізацію колгоспу. В електронній пенсійній справі відсутня довідка про перейменування/реорганізацію колгоспу. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.01.1984 р. по 31.12.1993 р. необхідно надати уточнюючу довідку про кількість фактично відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум участі в господарстві, видані на підставі первинних документів, та довідку про перейменування/реорганізацію колгоспу.

Не погодившись із діями відповідачів, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, не менше 30 років.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно із пунктом «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі N 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №16 від 14.11.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж особи становив 29 років 11 місяців 21 день. При цьому відповідач 3 стверджує, що ним враховані всі періоди згідно трудової книжки, а тому рішення №16 від 14.11.2023 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вказаному рішенню, суд зазначає таке.

Судом встановлено наступне:

1) відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , який виданий середнім професійно-технічним училищем №2 села Білки Іршавського району Закарпатської області 26 липня 1981 року позивач навчався у зазначеному закладі в період з 01 вересня 1978 року по 26 липня 1981 року, що складає 2 роки 10 місяців 26 днів;

2) відповідно до трудової книжки колгоспника № 163 від 05 травня 1981 року позивач з 01.05.1981 по 14.11.1981 перебував на посаді слюсаря в колгоспі імені 31 річниці жовтня 6 місяців 14 днів;

3) з 14.11.1981 по 18.11.1983 позивач служив в армії СРСР, що підтверджується воєнним квитком серії НОМЕР_3 2 роки 5 днів;

4) відповідно до трудової книжки колгоспника № 163 від 05 травня 1981 року позивач з 15.11.1983 по 01.09.1999 перебував на посаді водія в колгоспі імені 31 річниці жовтня 15 років 9 місяців 18 днів;

5) з 12.07.2002 по 06.07.2003 отримував виплату допомоги по безробіттю у Воловецькому районному центрі зайнятості - 11 місяців 25 днів;

6) з 09.07.2003 по 04.01.2004 отримував виплату матеріальної допомоги по безробіттю у Воловецькому районному центрі зайнятості - 5 місяців 27 днів;

7) з 04.05.2005 по 04.08.2008 позивач працював на посаді водія в ПП «Інтеркарпати» - 3 роки 3 місяці 1 день;

8) відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач з 05.08.2008 по 01.08.2010 працював на посаді водія в ТОВ «Призма» - 1 рік 11 місяців 28 днів;

9) з 16.11.2010 по 21.06.2013 працював на посаді водія важкого вантажного автомобіля за трудовим договором, зареєстрованому у Воловецькому районному центрі зайнятості - 2 роки 07 місяців 06 днів;

10) з 27.05.2015 по 02.11.2015 працював на посаді охоронник сектору банківської безпеки територіально відокремленого безбалансового відділення №10006/076 - 05 місяців 07 днів;

11) з 16.12.2015 по 29.09.2016 отримував виплату допомоги по безробіттю в Воловецькому районному центрі зайнятості - 09 місяців 14 днів;

12) з 03.12.2018 по 06.11.2023 (07.11.2023 звернувся за призначенням пенсії) працює на посаді водія автобуса за трудовим договором - 4 роки 11 місяців 4 дні.

Всього на момент звернення із заявою про призначення пенсії у позивача був наявний страховий стаж у розмірі 36 років 5 місяців 25 днів.

При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття його на роботу у вищевказані підприємства та про звільнення з роботи, а також усі записи про звільнення ОСОБА_1 засвідчені підписами та скріплені печатками.

Водночас, відповідач 3 не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача, однак всупереч цьому такий відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю 30 років страхового стажу.

Суд вказує, що з документів, поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії 07.11.2023, вбачається, що у позивача був наявний страховий стаж понад 36 років, який безпідставно не врахований відповідачем 3, а рішення суб`єкта владних повноважень не містить жодного обґрунтування щодо незарахування вищенаведених періодів у повному обсязі до страхового стажу позивача.

Виходячи із того, що оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №16 від 14.11.2023 є необґрунтованим та не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку про його скасування.

Судом встановлено, що 20 лютого 2024 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області.

28 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Дата, з якої особа має право на пенсійну виплату 11.06.2026. Страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців.

В подальшому 16.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 28.02.2024, згідно якого страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців, за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі з 01.01.1984 р. по 31.12.1993 р. згідно трудової книжки колгоспника від 05.05.1981 р. № 163, оскільки відсутній запис про перейменування/реорганізацію колгоспу. В електронній пенсійній справі відсутня довідка про перейменування/реорганізацію колгоспу. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.01.1984 р. по 31.12.1993 р. необхідно надати уточнюючу довідку про кількість фактично відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум участі в господарстві, видані на підставі первинних документів, та довідку про перейменування/реорганізацію колгоспу.

Даючи оцінку вказаним рішенням, суд вказує наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 за № 310 (надалі, також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника позивач з 01.01.1984 р. по 31.12.1993 працював у колгоспі ім. 31 річниці жовтня.

У відомостях трудової книжки колгоспника наявна інформація про встановлений мінімум трудової діяльності та про фактичну кількість відроблених людиноднів за рік, що є достатнім для підтвердження позивачем страхового стажу за вказаний період.

Водночас, відповідачами не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі за 1993 рік.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1984 року по 31.12.1993 року, оскільки відсутня інформація про перейменування (реорганізацію) колгоспа, то суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У даному випадку, суд зауважує, що якщо у пенсійного органу була наявна інформація про перейменування (реорганізацію) колгоспу, у зв`язку з чим виникла необхідність уточнення спірного періоду роботи, то останній не був позбавлений можливості використати свої повноваження щодо витребування додаткових документів, зокрема, в особи, яка подала заяву про призначення пенсії.

Отже, відповідачем 2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б підтвердити страховий стаж позивача, натомість, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

В свою чергу, суд зазначає, що всі записи про спірний період роботи позивача здійснені в трудовій книжці колгоспника з дотриманням правил її заповнення та містять всі необхідні відомості, зокрема інформація про встановлений мінімум трудової діяльності та про фактичну кількість відроблених людиноднів за рік, а тому не викликають сумнівів.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 28.02.2024 року про відмову у призначенні пенсії прийнято не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі наведеної правової норми вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права Позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Статтею 245 частиною 2 пунктом 10 КАС України передбачено, що суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, з урахуванням того, що 16.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення (на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.02.2024 №96), суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.04.2024 №96.

За приписами частини 1 статті 9 Закону №1058-VI відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-VI пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону №1058-VI визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, відповідно до частини 1 статті 49 Закон №1058-VI виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Частинами 2, 3 статті 49 Закону №1058-VI встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Як вже встановлено судом, позивач 07 листопада 2023 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком та з 07 листопада 2023 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж позивача при призначенні з урахуванням перетину періодів становив 30 років 0 місяців 21 день.

Однак, в подальшому розпорядженням ГУ ПФ України в Закарпатській області по ЕПС 16 від 03.01.2024 переглянуто стаж згідно записів трудової книжки гр. ОСОБА_1 , який становить 29 років 10 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, вирішено пенсію гр. ОСОБА_1 припинити кодом « 15» приховані або надані недостовірні дані з 07.11.2023.

Листом №0700-0209-8/7318 від 02.02.2024 відповідач 1 повідомив позивача, що за результатами первинного призначення пенсії переглянуто стаж роботи з 15.08.1981 по 31.08.1981 та 1984-1989 згідно записів у трудовій книжці, у зв`язку з чим загальний страховий стаж роботи склав 29 років 10 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач 1 при цьому не подає жодних пояснень щодо підстави припинення виплати пенсії позивачу та не надає жодних документів на підтвердження подання позивачем недостовірних даних.

Суд в свою чергу зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж особи є трудова книжка. Трудова книжка колгоспника та трудова книжка позивача не містять жодних виправлень або підчищень, які б могли свідчити про підроблення записів, доказів протилежного до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, відповідач 1 приймаючи розпорядження 16 від 03.01.2024 не встановив жодної з обставин, з якою закон пов`язує обов`язок прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати пенсії, та не обґрунтував належним чином це розпорядження такою обставиною.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Суханов та Ільченко проти України, N N 68385/10, 71378/10, § 25, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, не виплачуючи позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач 1 порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі Щокін проти України,23759/03, 37943/06, § 33, рішення від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що розпорядження про припинення позивачу виплати пенсії прийнято відповідачем 1 не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, а тому розпорядження по ЕПС 16 від 03.01.2024 є протиправним та підлягає скасуванню та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити виплату пенсії за віком з 07 листопада 2023 року, тобто з моменту призначення позивачу пенсії за віком.

При цьому, з огляду на те, що відповідачами не враховано весь страховий стаж позивача згідно поданих позивачем документів 07.11.2023, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача 1 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, із врахуванням всіх періодів згідно диплому серії НОМЕР_2 , воєнного квитка серії НОМЕР_3 , трудової книжки колгоспника №163 від 05.05.1981, трудової книжки серії НОМЕР_4 , з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині даного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за подання даного позову через підсистему «Електронний суд» сплатив 2906,88 грн. За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, якими прийнято протиправні рішення, на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 968,96 грн з кожного.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 16 від 14.11.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 96 від 28.02.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 96 від 16.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по ЕПС 16 від 03.01.2024 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.11.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 07 листопада 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 07 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із врахуванням всіх періодів страхового стажу згідно диплому серії НОМЕР_2 , воєнного квитка серії НОМЕР_3 , трудової книжки колгоспника №163 від 05.05.1981, трудової книжки серії НОМЕР_4 , з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині даного рішення та з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович