Справа № 160/8491/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2024 рокуСправа №160/8491/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з 05.07.2022 р. на підставі судового рішення позивачу була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2. Як зауважила ОСОБА_1 , на час призначення пенсії її загальний страховий стаж складав 36 років 9 місяців 3 дні із них пільговий стаж робота за Списком № 2 склала 29 років 0 місяців 8 днів, згідно довідки № 180 від 05.07.2022 року. На дату призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (05.07.2022 р.) ОСОБА_1 пропрацювала на посаді медичної сестри: з 01.08.1988 р. по 08.10.1993 р. - 5 років 2 місяці 8 днів в КЗ 5-ій Криворізької міської лікарні; з 01.06.1993 р. по 30.06.2022 р. - 29 років 0 місяців 08 днів на посаді медичної сестри в Криворізькому дитячому будинку - інтернаті. Всього стажу на посаді медичної сестри відпрацьовано - 34 роки 2 місяці 16 дні на час призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Проте, як зауважила позивач, при призначені пенсії за віком станом на 05.07.2022 р. ОСОБА_1 не була виплачена неоподаткована одноразова грошова допомога, у зв`язку з чим з метою вирішення цього питання позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 10.01.2024 р. за вх. 1598/К-0400-24 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.01.2024 р. ОСОБА_1 отримала від відповідача лист за №2766-1598/К-0400-24 на вищевказану заяву, за змістом якого пенсійний орган відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті відповідної грошової допомоги. Позивач вважає, що дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними і такими , що грубо порушують її конституційне право на соціальний захист відповідно до вимог статті 46 Конституції України.
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвала суду від 26.04.2024 р., якою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 27.04.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Копія адміністративного позову з додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 03.04.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 18 КАС України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення «Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення «Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зареєстроване в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Станом на 26.06.2024р. відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Пояснень, заяв або клопотань по суті спору відповідачем станом на 26.06.2024 р. до суду також не надано. З клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду відповідач не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Разом з цим, в ухвалі від 26.04.2024 р. суд зобов`язав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, зокрема, надати до суду разом із відзивом на позов в т.ч. належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 в повному обсязі, однак станом на 26.06.2024 р. відповідачем вимоги ухвали суду від 26.04.2024 р. не виконані.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

- належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 в повному обсязі;

- пояснення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії з 24.12.2014 із зазначенням норми Закону, на підставі якого було здійснено таке призначення;

- належним чином засвідчену копію рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії з 24.12.2014 року;

- пояснення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії з 05.07.2022 року із зазначенням норми Закону, на підставі якого було здійснено таке призначення;

- належним чином засвідчену копію рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії з 05.07.2022 року.

Також у вищезазначеній ухвалі суд витребував у ОСОБА_1 пояснення, в яких в т.ч. зазначити:

- чи зверталася вона до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у 2014 році,

- чи дійсно їй призначалася пенсія з 24.12.2014 року та підстави такого призначення,

- підстави призначення позивачу пенсії з 05.07.2022 року.

Цією є ухвалою суд зупинив провадження у справі до надання витребуваних судом доказів та пояснень.

02.07.2024 р. до суду надійшла від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заява про долучення до матеріалів адміністративної справи відзиву на позовну заяву, до якої було долучено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву пенсійний орган заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначив, що 10.01.2024 р. позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі її десяти місячних пенсій відповідно до Закону №1058. У відповідь на цю заяву пенсійний орган у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 р. направив позивачу лист від 12.01.2024 р. за №2766-1598/К-01/8-0400/24, в якому відмовив позивачу у призначенні грошової допомоги у розмірі її десяти місячних пенсій. У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що однією із виключних підстав для виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій є досягнення пенсійного віку передбаченого ст. 26 Закону №1058, наявність стажу на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відсутність факту отримання будь-якої пенсії до моменту виходу на пенсію за віком. Пенсійний орган зазначив, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку в той час як вік позивача становить 54 роки, а не 60 років якого вимагає законодавство. З огляду на викладене, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області стверджує про відсутність правових підстав для здійснення виплати грошової допомоги, яка не оподатковується, в розмірі десяти місячних пенсій. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 18.06.2021 р. у справі №328/1620/17. Окрім того, відповідач зауважив, що позивач не має страхового стажу в календарному обчисленні необхідного для призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, а саме 30 років і вік 60 років, що додатково свідчить про відсутність правових підстав для здійснення виплати грошової допомоги, яка не оподатковується, в розмірі десяти місячних пенсій.

Слід зауважити, що відзив на позовну заяву подано відповідачем поза межами строку встановленого судом в ухвалі суду від 26.04.2024 р.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не звертався до суду із заявою про продовження та/або поновлення строку для подачі відзиву, у зв`язку з чим такий відзив не враховується судом під час розгляду цієї справи.

19.07.2024 р. до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначила, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнає, зокрема, що на час призначення позивачу пенсії за віком - 05.07.2022 р. вона працювала та продовжує працювати на посаді медичної сестри в комунальному закладі «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради і що її загальний страховий стаж на вказаній посаді складає більше 29 років. ОСОБА_1 зауважила, що вказані обставини підтверджуються інформацією по довідці форми РС- право від 29.02.2024 р. Крім того, позивач зазначила, що у період з 01.08.1988 р. по 08.10.1993 р. на протязі 5 років 02 місяці вона працювала на посаді медично сестри в Комунальному закладі - 5 Криворізька міська лікарня й всього стажу на посаді медичної сестри ОСОБА_1 відпрацьовано 34 роки на день призначення їй пенсії за віком. Також у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем визнається і той факт, що пенсія позивачу призначена за віком від 28.06.2022 р. за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду. При цьому, позивач зауважила, що в тексті ж відзиву відповідач посилається на ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак позивач вважає, що така норма взагалі до неї була застосована при призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. ОСОБА_1 стверджує, що ключовим правовим питанням у даній справі є право позивача на виплату їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог п. 7-1 Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач посилається на правову позицію Верховного Суду у спорах, обставини яких є подібними щодо даного спору. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Перевіривши матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , доданої до заяви ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (вх. №25434/24 від 02.07.2024 р.) судом встановлено, що вони не містять докази отримання позивачем пенсії за період з 2014 року.

Також судом встановлено ОСОБА_1 вимоги ухвали суду від 26.06.2024 р. не виконала, причини неможливості надати пояснення до суду не повідомила.

З огляду на викладене, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 р. суд витребував від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області докази отримання позивачем пенсії за період з 2014 року належної та читаємої якості.

Також у цій ухвалі суд повторно витребував у ОСОБА_1 пояснення, в яких в т.ч. зазначити:

- чи зверталася вона до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у 2014 році,

- чи дійсно їй призначалася пенсія з 24.12.2014 року та підстави такого призначення,

- підстави призначення позивачу пенсії з 05.07.2022 року.

Суд продовжив строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.

До суду надійшло від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області клопотання про долучення до матеріалів адміністративної справи на виконання вимог ухвали суду від 02.10.2024 р. матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

При цьому, станом на 06.11.2024 р. ОСОБА_1 вимоги ухвал суду від 26.06.2024 р. та від 02.10.2024 р. не виконано й відповідні пояснення нею не надано.

Згідно із приписами ч.ч. 4, 6 ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 р. провадження у справі поновлено.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та на час розгляду справи отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон №1058).

У 2014 році позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з 24.12.2014 р. обліковувалася у відповідача як особа, якій призначена пенсія за вислугу років (працівник охорони здоров`я).

05.07.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 08.07.2022 р. №3756/03-16 пенсійний орган відмовив позивачу в переведенні з одного виду пенсії на інший, а саме: ОСОБА_1 відмовлено у переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за списком №2, у зв`язку з не досягненням встановленого пенсійного віку. Вказано, що на дату звернення стаж заявника становить 36 років 09 місяців 03 дні, в тому числі пільговий стаж 23 роки 08 місяців 10 днів.

Вищевказане рішення пенсійного органу ОСОБА_1 оскаржено у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 р. у справі №160/11361/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 08.07.2022 р. № 3756/03-16 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умова за Списком №2 з 05 липня 2022 року.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 р. у справі №160/11361/22 набрало законної сили 27.10.2022 р.

На виконання вищезазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначено позивачу з 05.07.2022 р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23.03.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2019-2021 роки, починаючи з дати призначення пенсії за віком.

У відповідь на вказану вище заяву ГУ ПФУ в Дніпропетровській області направлено позивачу лист №14561-12460/К-01/8-0400/23 від 07.04.2023 р., в якому пенсійний орган зазначив, що на виконання рішення суду позивача було переведено на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 та було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Для застосування показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за перерахунком пенсії підстави відсутні.

Не погодившись із відповідною позицією ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 звернулася із відповідним позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 р. у справі №160/9608/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови від 07.04.2023 року № 14561-12460.К-01/8-0400/23 у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 , з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме 2019-2021 роки, на підставі її заяви від 05.07.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) провести призначення, нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум згідно із заявою ОСОБА_1 від 05 липня 2022 року.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 р. у справі №160/9608/23 набрало законної сили 15.08.2023 р.

10.01.2024 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення виплати, а саме: грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.07.2022 р.

У відповідь на вищезазначену заяву пенсійний орган направив позивачу лист від 12.01.2024 р. за №2766-1598/К-01/8-0400/24, в якому відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058, отримувала пенсію за вислугу років, призначену з 24.12.2014 р., у зв`язку з чим підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відсутні.

Вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначені та виплаті позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.07.2022 р., з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р., який набрав чинності з 01.01.2004 р. (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями ст.9 Закону №1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 1 ст.26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Пунктом 7-1 частини 1Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 р. (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10) , що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (ЗП України, 1994 р., № 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., № 39, ст. 1820; 2004 р., № 46, ст. 3052);

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (ЗП України, 1992 р., № 11, ст. 271).

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктами 5-7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 р. у справі №200/854/19-а.

Судом враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин з урахуванням змісту листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за №2766-1598/К-01/8-0400/24 на 12.01.2024 р. між сторонами був відсутній спір щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу та спеціального стажу, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Підставою для відмови позивачу в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV, за змістом листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за №2766-1598/К-01/8-0400/24 на 12.01.2024 р., стало недосягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV та призначення позивачу з 24.12.2014 р. пенсії за вислугу років.

Одночасно із цим, суд зауважує, що позивач не надала пояснень на вимогу суду щодо фактичного отримання або не отримання нею пенсійних виплат у період перебування на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 24.12.2014 р. як особа, якій призначена пенсія за вислугу років.

Натомість, у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявний протокол від 08.01.2015 р. щодо нарахування позивачу пенсію за вислугу років у 2014-2015 рр. на загальну суму 1296,71 грн.

Водночас, відповідачем не доведено факт проведення позивачу відповідних пенсійних виплат.

Суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії».

Така конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому, законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком. Тому в разі якщо до призначення особі пенсії за віком їй призначалась пенсія за вислугу років, така особа позбавляється його права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 328/1620/17, від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16).

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд доходить до висновку, що призначення позивачу пенсії за вислугу років 24.12.2014 р. позбавило її права на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у 2022 році на підставі п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

У постанові від 28.11.2019 р. у справі №522/5056/16-а Верховний Суд зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

У постанові від 18.06.2021 у справі №328/1620/17(2-а/328/81/17) Верховний Суд дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а, від 22.02.2018 р. у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі №328/1619/17 та від 11.07.2019 р. у справі №350/294/16-а.

Отже, з урахуванням вищенаведеного можна дійти висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Крім того, судом встановлено, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що пенсійний орган правомірно відмовив ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні поданої нею позовної заяви слід відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м.Дніпро, 49000) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса