Справа № 990/348/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2024 року

м. Київ

справа №990/348/24

адміністративне провадження №П/990/348/24

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Жука А.В., Кашпур О.В., Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною та нечинною постанови Верховної Ради України в частині,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України, у якому просив визнати протиправною та нечинною постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19.09.2024 в частині перейменування Червоноградського району на Шептицький район, міста Червоноград Червоноградського району на місто Шептицький.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви, зокрема з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви Судом установлено, що вона не відповідає вимогам пункту 9 частини п`ятої статті 160 та частини третьої статті 161 КАС України, оскільки позовна заява не містить належних обґрунтувань порушення оскаржуваним рішенням відповідача прав, свобод, інтересів позивача, а також до позовної заяви не додано документу про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведеним вище положенням чинного законодавства, якими передбачено право звернення фізичної особи до суду з адміністративним позовом про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, кореспондує закріплений у пункті 9 частини п`ятої статті 160 КАС України обов`язок позивача обґрунтувати в позовній заяві у справі щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю його прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.11.2023 у справі №9901/459/21, від 09.11.2023 у справі №990/41/23, від 01.09.2022 у справі №990/46/22 також звертала увагу, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що спірною постановою відповідача порушені його права, свободи та законні інтереси як мешканця міста Червоноград Червоноградського району Львівської області стосовно зобов`язання користування незаконними (невластивими) назвами та найменуванням населеного пункту та району.

Однак зазначені обґрунтування не вказують на реальність порушення індивідуально виражених прав, свобод та інтересів позивача. Позивач не обґрунтував у правовому аспекті зміни стану його суб`єктивних матеріальних прав та обов`язків, а метою звернення до суду з цим позовом фактично є сатисфакція, отримання якої задовольнить суб`єктивне ставлення позивача до перейменування міста та району, тобто має більше моральний аспект, аніж правовий.

Таким чином, позивач не довів обставин, які би свідчили про порушення оскарженою постановою його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, частиною третьою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено одну позовну вимогу.

Також необхідно враховувати, що частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією позовною заявою, становить 968,96 грн (3028*0,4*0,8).

Позивач не подав до суду доказу про сплату судового збору, водночас звернувся до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору на підставі частини першої статті 133 КАС України, яке обґрунтував тим, що він є пенсіонером, ветераном російсько-української війни, учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 ).

Розглянувши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може своєю ухвалою відстрочити, розстрочити, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, встановлює частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Проте позивач лише формально покликався на частину першу статті 133 КАС України та не зазначив конкретний пункт частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», на підставі якого суд міг би звільнити його від сплати судового збору, а також не надав доказів на підтвердження обставин того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору.

Водночас за приписами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей установлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Зокрема, у пункті 18 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» указано, що учасникам бойових дій надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19, від 12.02.2020 у справі №545/1149/17.

Оскільки в цій справі предмет спору пов`язаний з визнанням протиправною та нечинною постанови Верховної Ради України про перейменування окремих населених пунктів та районів і не стосується захисту порушених прав позивача, пов`язаних саме із статусом учасника бойових дій, Верховний Суд дійшов висновку, що судовий збір за звернення з цією позовною заявою належить сплачувати на загальний підставах.

Реквізити для сплати судового збору: ГУК у м. Києві/Печерський район/22030102; ; рахунок отримувача: UA0026007; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"; призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

За правилами частини першої статті 169 КАС України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їхнього усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху та встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення її недоліків шляхом подання позовної заяви в новій редакції із зазначеням обґрунтувань порушення оскаржуваним рішенням відповідача прав, свобод, інтересів позивача та надісланням копії позовної заяви в новій редакції відповідачу відповідно до вимог статті 44 КАС України; документу про сплату судового збору.

Суд роз`яснює позивачу, що в разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись статтями 160, 169, 171, 243, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви в справі №990/348/24.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною та нечинною постанови Верховної Ради України в частині залишити без руху.

3. Установити позивачу строк десять днів з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Судді: А.В. Жук

О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко