Справа № 140/9994/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/9994/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС України, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2024 №№0-0317-UA0036342, 0-0317-UA0036342.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є суб`єктом підприємницької діяльності.

У власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові приміщення, а саме: будівля ВАП (інв.№323) площею 551,6 кв.м. по АДРЕСА_1 та будівля котельні заг. площею 37,9 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Дані приміщення використовуються фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) при здійсненні своєї основної діяльності, зокрема, в рамках виробництва одягу.

Втім, ГУ ДПС у Волинській області винесло щодо ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення, а саме:

-від 02.04.2024 №0-0317- НОМЕР_1 на суму 18 478, 60 грн. (щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на будівлю ВАП);

- від 02.04.2024 №0-0317- НОМЕР_2 на суму 1 269,63 грн. (щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на будівлю котельні).

Позивач з такими податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає необґрунтованими та такими, що суперечить податковому законодавству, а відтак, підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти адміністративного позову з тих підстав, що ставки податку відповідно до пп 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу для об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до рішення Ковельської міської ради від 27.06.2019 року №52/56 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено ставки на 2021 рік, в тому числі ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості - групи «Будівлі промисловості та склади» (код 1251), становить від 0,3% до 0,5%.

У зв`язку з цим, громадянці ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: за 2023 рік в сумі 18 478,60 грн (податкове повідомлення-рішення 0-0317-UА0036342 від 02.04.2024) по приміщенню будівлі ВАП загальною площею 551,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; за 2023 рік в сумі 1 269,65 грн (податкове-повідомлення рішення №0-0317-UА0036342 від 02.04.2024) по приміщенню будівлі котельні загальною площею 37,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, представник відповідача зазначив, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Станом на 30.09.2024, громадянка ОСОБА_1 з приводу проведення звірки по нарахованому податку на нерухоме майно за 2023 рік до ГУ ДПС у Волинській області не зверталася.

Враховуючи вище викладене, приміщення будівлі ВАП загальною площею 551,6 кв.м., а також приміщення будівлі котельні загальною площею 37,9 кв.м. є об`єктом оподаткування. Просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

21.10.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просила викласти прохальну частину у наступній редакції: «Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2024 №0-0317- НОМЕР_2 на суму 18 478, 60 грн, винесене Головним управління ДПС у Волинській області щодо ОСОБА_1 . Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2024 №0-0317-UA0036342 на суму 1 269,63 грн, винесене Головним управління ДПС у Волинській області щодо ОСОБА_1 ».

У відповіді на відзив позивач просила задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності - дата державної реєстрації: 08.09.1999, дата запису: 23.12.2005, номер запису: 0002805.

Діяльність ФОП ОСОБА_1 стосується наступних сфер:

- Ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку (основний КВЕД 95.29)

- Виробництво іншого верхнього одягу (КВЕД14.13)

- Виробництво іншого одягу и аксесуарів (КВЕД 14.19)

- Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19)

- Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.71)

- Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (КВЕД 47.99)

- Консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22)

- Неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90)

- Організування інших видів відпочинку та розваг (КВЕД 93.29)

- Вирощування інших однорічних і дворічних культур (КВЕД 01.19)

- Змішане сільське господарство (КВЕД 01.50).

У власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові приміщення, а саме: будівля ВАП (інв.№323) площею 551,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4138004 від 04.04.2007 та будівля котельні заг. площею 37,9 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2024.

Дані приміщення використовуються ФОП ОСОБА_1 при здійсненні своєї основної діяльності, зокрема, в рамках виробництва одягу.

Втім, ГУ ДПС у Волинській області винесло щодо ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення, а саме:

-від 02.04.2024 року №0-0317- НОМЕР_1 на суму 18 478, 60 грн. (щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на будівлю ВАП);

- від 02.04.2024 року №0-0317-UA0036342 на суму 1 269,63 грн. (щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на будівлю котельні).

Позивач не погодившись із даними податковими повідомлення-рішеннями звернулась до суду із вказаним позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з положеннями статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Стаття 266 ПК України врегульовано порядок та підстави сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За приписами підпункту266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, відповідно до положень підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції Закону №466-IX від 16.01.2020, який набрав чинності 23.05.2020) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться, серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості» віднесено криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням. Встановлено, що клас 1251 не включає: резервуари, силоси та склади (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивач має у власності нежитлові приміщення, а саме: будівля ВАП (інв.№323) площею 551,6 кв.м. по АДРЕСА_1 та будівля котельні заг. площею 37,9 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Ставки податку відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу для об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до рішення Ковельської міської ради від 27.06.2019 року №52/56 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено ставки на 2021 рік, в тому числі ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості - групи «Будівлі промисловості та склади» (код 1251), становить від 0,3% до 0,5%.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 2023 рік в сумі 18 478,60 грн (податкове повідомлення-рішення №0-0317- UА0036342 від 02.04.2024) по приміщеннюю будівлі ВАП загальною площею 551,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- за 2023 рік в сумі 1269,65 грн (податкове-повідомлення рішення №0- 0317-UА0036342 від 02.04.2024 року) по приміщенню будівлі котельні загальною площею 37,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів вбачається, що для підтвердження здійснення господарської діяльності позивач додала до позовної заяви договір від 29.11.2018 №2/1722-18 на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду Управління поліції охорони у Волинській області, договір про постачання електричної енергії №526-1052050 від 29.11.2018, копія форми 20-ОПП разом квитанцією №2 від 21.09.2020.

Суд вважає, що надані позивачем документи не можуть у повній мірі підтвердити, що нежитлові приміщення, а саме: будівля ВАП (інв.№323) площею 551,6 кв.м. та будівля котельні заг. площею 37,9 кв.м., використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, з огляду на наступне.

Стосовно договору від 29.11.2018 №2/1722-18 на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду Управління поліції охорони у Волинській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 29.11.2018 №2/1722-18 на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду Управління поліції охорони у Волинській області замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати охорону майна замовника на об`єкті та обслуговування сигналізації на ньому об`єкті. За цим договором виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним.

Згідно договору від 29.11.2018 №2/1722-18 його додатками є: дислокація об`єкта; розрахунок вартості охорони об`єкта; протокол узгодження договірної ціни; план (схема) розташування об`єктів; інструкція про порядок приймання /здавання/об`єктів та окремих приміщень під охорону на ПЦС; відомості про недоліки в технічній укріпленості та оснащеності об`єктів.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що даним договором передбачено охорону майна на об`єкті. Проте, переліку яке саме майно охороняється ані у договорі від 29.11.2018 №2/1722-18, ані в його додатках не зазначається, тому даний договір не є підтвердженням використання даних приміщень за призначенням у господарській діяльності.

Щодо договору про постачання електричної енергії №526-1052050 від 05.12.2007, суд зазначає наступне. Із предмету договору №526-1052050 від 05.12.2007 вбачається, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Позивачем до позовної заяви надано заяву-приєднання від 07.12.2018 у якій зазначено про припинення діяльності постачальника за регульованим тарифом: Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» за ліцензією №500312 від 05.05.2011, та про приєднання з 01.01.2019 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії №526-1052000 від 05.12.2007 за особовим рахунком №526-1052000 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Суд зазначає, що договір №526-1052050 від 05.12.2007 не є достатнім підтвердження здійснення господарської діяльності, так як відповідно до Закону України №1315-VII від 05.06.2014 «Про стандартизацію» вбачається, що підтвердженням факту здійснення виробництва одягу є: закупівля сировини, наявність устаткування для здійснення виробництва, наявність факту реалізації готової продукції, наявність технічних умов на виробництво продукції. Для підтвердження господарської діяльності позивач повинен надати документи, які супроводжують переважну більшість господарських операцій, а саме: видаткові і податкові накладні, рахунок-фактура, товарно-транспортна накладні, акт виконаних робіт або акт приймання виконаних робіт, договори, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості.

Разом з тим, суд зауважує, що у відомостях про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма 20-ОПП) відображено тільки відомості про приміщення та земельну ділянку, однак відсутня інформація про устаткування, обладнання та транспортні засоби, що використовуються для діяльності пов`язаної з виробництвом. Отже, дані обставини ставлять під сумнів можливість виробництва, постачання, транспортування ТМЦ.

За правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 28.05.2020 у справі №826/1338/17, постанові від 24.07.2020 у справі № 500/90/19, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Держбуду України.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 (справа №812/1800/18) дійшов до наступних правових висновків: обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Верховний Суд також зазначив, що сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Разом з тим суд зауважує, що у відповідності до пп.7.3 п.7 ст.266 Кодексу платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання, (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Станом на 30.09.2024, ОСОБА_1 з приводу проведення звірки по нарахованому податку на нерухоме майно за 2023 рік до ГУ ДПС у Волинській області не зверталася.

Виходячи з вищенаведеного, суд погоджується з доводами відповідача, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснено відповідно до чинного законодавства та на підставі наявних даних, і проти чого позивачем жодних переконливих доказів не надано.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк , Київський майдан, 4, ).

Суддя В.В. Дмитрук