Справа № 320/17549/21
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року № 320/17549/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців та Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення і наказу,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців (відповідач 1) та Міністерства юстиції України (відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу.

Просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 21.09.2021, оформлене протоколом №72, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3600/7 від 15.10.2021 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 21.09.2021, оформленого протоколом №72, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Ухвалою від 28.12.2021 (суддя Харченко С.В.) судом відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю справу передано на розгляд судді Скрипці І.М.

Згідно з ухвалою суду від 05.03.2024 справу прийнято до провадження, позовну заяву залишено без руху на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено строк та визначено спосіб для усунення недоліків.

Позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ухвалі від 05.03.2024.

Ухвалою від 01.04.2024 продовжено розгляд адміністративної справи, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 05.11.2024 відповідачам відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що сума основної винагороди приватного виконавця визначається та стягується, виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Також зазначав, що позивачем не порушено прав та інтересів ОСОБА_2 , оскільки негативні наслідки для останньої не настали, бо надмірно стягнуті кошти повернуто боржнику. Звертав увагу і на те, що під час прийняття рішення Дисциплінарною комісією не було наведено конкретного визначення ознак дисциплінарного проступку, а також оскаржуване рішення не є обґрунтованим.

Відповідачі у відзиві просили відмовити у задоволенні позову. Зазначали, що рішення Дисциплінарної комісії є обґрунтованим і вмотивованим, прийняте у межах повноважень і у передбачений законодавством спосіб; підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності стало вчинення дисциплінарного проступку, яке полягало у невиконанні (неналежному виконанні) приватним виконавцем своїх обов`язків. Наголошували, що Комісією застосовано найменш суворий вид дисциплінарного стягнення. Вказали, що підставою закінчення виконавчого провадження у спірному випадку було нездійснення стягнень чи виконання інших заходів примусового виконання рішення, а добровільне врегулювання сторонами виконавчого провадження спору, при цьому домовлена сума відступлення права вимоги була значно меншою за вказану у постанові про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про повне, фактичне виконання рішення у виконавчому провадженні та, відповідно, закінчення виконавчого провадження і стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Також Міністерством юстиції України подавалися додаткові письмові пояснення, у яких звернуто увагу на те, що позивачем не спростовано факт ненадходження коштів на депозитний рахунок приватного виконавця у виконавчому провадженні № 63195300, а навпаки визнано, що в межах цього провадження стягнень не проводилось; при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 не встановлювався факт повного, фактичного виконання рішення, на примусове виконання якого вказане виконавче провадження було відкрито; не взято до уваги той факт, що сума заборгованості, стягнення якої було погоджено сторонами виконавчого провадження у порядку добровільного врегулювання спору (131 000,00 грн.) значно менша від суми заборгованості, яка підлягала примусовому стягненню у виконавчому провадженні (205 261,40 грн). Наголошували, що все це свідчить про відсутність підстав для стягнення приватним виконавцем основної винагороди у розмірі 20 526,14 грн. та про умисний ступінь вини позивача. Звертали увагу і на наявність і встановлення комісією всіх складових дисциплінарного проступку, а саме: протиправності дій приватного виконавця при стягненні основної винагороди приватного виконавця у сумі 20 526,14 грн.; наявності умисної вини, яка вбачається в тому, що приватний виконавець, усвідомлюючи протиправність свого діяння, свідомо допускаючи настання небажаних наслідків для сторони виконавчого провадження, з порушеннями статті 31 Закону № 1404-VIII вдався до вжиття заходів щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця; наявність шкідливих наслідків, які вбачаються в тому, що з особи боржника в примусовому порядку підлягає стягненню основна винагорода приватного виконавця відповідно до постанови, яка винесена з порушенням норм законодавства (про порушення інтересів боржника свідчить подання відповідної скарги на дії приватного виконавця); наявність причино-наслідкового зв`язку між діями приватного виконавця і шкідливими наслідками для боржника саме у зв`язку з порушеннями приватним виконавцем статті 31 Закону «Про виконавче провадження».

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є приватним виконавцем виконавчого округу Київської області з червня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1. перебувало виконавче провадження №63195300 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.06.2013 № 3500 про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 205 261, 40 грн.

02.10.2020 приватним виконавцем ОСОБА_1 були винесені:

- постанова про відкриття виконавчого провадження №63195300 (а.с.51-52);

- постанова про стягнення з боржника у виконавчому провадженні №63195300 основної винагороди приватного виконавця у сумі 20 526, 14 грн;

- постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику (квартиру АДРЕСА_1 ). Арешт накладено в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 226 382,46 грн.

04.11.2020 приватним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на відповідну квартиру.

29.01.2021 приватному виконавцю ОСОБА_1. від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.53).

Як вбачається із матеріалів справи, у виконавчому написі, який став підставою відкриття виконавчого провадження, сума вказана у 205 261, 40 грн.

У той же час, ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» погоджено суму стягнення у 131 000 грн., яка була визначена при врегулюванні спору в межах кредитних правовідносин шляхом підписання договору відступлення права вимоги.

29.01.2021 приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 і статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.55-56). У вказаній постанові приватним виконавцем зазначено, що сума нестягнутої основної винагороди приватного виконавця становить 20 526,14 грн, а також те, що її стягнення буде проводитись в межах окремого виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що в межах виконавчого провадження №63195300 стягнень не проводилось.

У червні 2021 року позивача повідомлено про надходження до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернення ОСОБА_2 щодо дій приватного виконавця ОСОБА_1. по стягненню основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні №63195300, запропоновано надати відповідь (пояснення) щодо фактів, викладених у заяві (а.с.37).

Так, у відповідному зверненні ОСОБА_2 вказала, що почала сплачувати виконавчий збір до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби, сплатила 13931 грн., а у подальшому дізналася і про необхідність сплати винагороди приватному виконавцю. Стверджуючи невчинення жодних дій з примусового виконання як державним, так і приватним виконавцем, заявниця направила відповідне звернення.

02.07.2021 ОСОБА_1 оформив пояснення щодо проведення позапланової невиїзної перевірки, адресовані начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.40-42). Тут, зокрема, зазначено, що Закон «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 названого закону, за умови, якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; а у спірному випадку виконання мало місце під час відкритого вконавчого провадження. Тому вважає свої дії правомірними.

29.07.2021 складено довідку за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1. Так, у ній відображено, що у ході перевірки встановлено, що кошти у виконавчому провадженні №63195300 приватним виконавцем не стягувалися, а питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактично стягнутих коштів, а не від суми зазначеної у виконавчому документі (а.с.33-36). У зв`язку із наведеним, у висновку констатовано порушення позивачем вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 також підготував письмові пояснення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності до Дисциплінарної комісії приватних виконавців (а.с.57-60).

13.09.2021 оформлено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача (а.с.26-30), у висновках якого вказано про порушення приватним виконавцем вимог пункту 2 частини першої статті 4 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності; пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності; статті 31 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця. Такі висновки мотивовані стягненням приватним виконавцем основної суми винагороди при відсутності факту стягнення заборгованості за виконавчим документом.

Позивач також надав висновок дисциплінарного уповноваженого Асоціації приватних виконавців України від 20.09.2021 про відсутність всієї необхідної сукупності ознак дисциплінарного проступку під час здійснення виконавчого провадження №63195300 (а.с.61-70).

Судом досліджено протокол №72 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 21.09.2021 (а.с.146-149). Під час такого засідання позивач надавав пояснення і відповіді на запитання. Так, ОСОБА_1 повідомив, що боржник у виконавчому провадженні №63195300 перерахував суму боргу безпосередньо на рахунок стягувача; кошти на депозитний рахунок приватного виконавця у виконавчому провадженні №63195300 не перераховувались; на прохання надати докази сплати суми боргу стягувачу з підстав вчинення виконавчих дій приватним виконавцем - пояснив, що отримав заяву від стягувача, у якій зазначалося про погашення заборгованості; на запитання чи є документальні підтвердження погашення заборгованості на підставі примусових дій виконавця - ОСОБА_1 вказав, що боржник не надав таких підтверджень, у той же час зазначав про опис майна і накладення арешту на квартиру боржника у відповідному виконавчому провадженні. Одним із членів Дисциплінарної комісії викладено окрему думку, де вказано про необхідність відхилення подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На названому засіданні подання Міністерства юстиції України про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження задоволено.

15.10.2021 Міністерством юстиції України прийнято наказ №3600/7 про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (а.с.25).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого (норми права застосовуються у редакції на час виникнення спірних відносин).

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами часини першої статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII (Закон №1403-VIII) контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Як закріплено у частині другій статті 34 Закону №1403-VIII позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону №1403-VIII під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

За положеннями частин шостої-сьомої статті 34 Закону №1403-VIII у разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 37 Закону №1403-VIII).

Частинами першою-другою статті 38 Закону №1403-VIII встановлено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків;5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

За приписами частини першої-другої статті 39 Закону №1403-VIII дисциплінарна комісія приватних виконавців утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.

Згідно частини шостої статті 39 Закону №1403-VIII дисциплінарна комісія: 1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; 3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії.

Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії (частини восьма-дев`ята статті 39 Закону №1403-VIII).

За змістом статті 41 Закону №1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5 затверджено Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців (Порядок №3284/5).

Цей Порядок визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.

За нормами пунктів 2-3 розділу І Порядку №3284/5 організація та проведення перевірок покладаються на структурний підрозділ Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - структурний підрозділ Міністерства).

Контроль за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби здійснюється шляхом проведення комплексних, цільових та контрольних перевірок.

Комплексною перевіркою вважається планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряються всі напрями діяльності органу державної виконавчої служби та яка здійснюється в межах проведення Міністерством юстиції України комплексних перевірок територіальних органів юстиції.

У разі проведення Міністерством юстиції України комплексної перевірки діяльності територіального органу юстиції або контрольної перевірки за її результатами структурний підрозділ Міністерства подає до структурного підрозділу Міністерства юстиції України, відповідального за організацію відповідних перевірок, пропозиції щодо складу робочої групи та плану проведення комплексної або контрольної перевірки діяльності органу державної виконавчої служби.

Пунктом 4 розділу І Порядку №3284/5 визначено, що перевірки діяльності приватного виконавця здійснюються шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Позапланова перевірка діяльності приватного виконавця проводиться з підстав, визначених частиною третьою статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», та/або у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІ Порядку №3284/5 позапланові перевірки діяльності приватного виконавця поділяються на виїзні та невиїзні.

Позапланові невиїзні перевірки діяльності приватного виконавця проводяться на підставі заяви приватного виконавця про проведення перевірки, письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця чи у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії, ухвалення Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про відхилення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та спрямування матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця.

Під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Позапланова перевірка проводиться з додержанням вимог законодавства щодо охорони інформації з обмеженим доступом, недопущення розголошення інформації з обмеженим доступом, що стала відома під час її проведення.

Пунктом 26 розділу ІІІ Порядку №3284/5 передбачено, що позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета перевірки та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.

Позапланова невиїзна перевірка проводиться Управлінням контролю або Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, яке визначає керівник структурного підрозділу Міністерства (крім Управління забезпечення примусового виконання рішень, що перебуває в межах виконавчого округу приватного виконавця).

Згідно з пунктом 27 розділу ІІІ Порядку №3284/5 про проведення позапланової невиїзної перевірки приватному виконавцю надсилається письмовий запит. У запиті зазначаються строк для надання вмотивованої відповіді приватним виконавцем щодо предмета перевірки, який не може бути менше десяти календарних днів, перелік копій документів, які потрібно надати для проведення перевірки.

Під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця використовуються інформація та копії документів, надані приватним виконавцем, відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, інша інформація та документи, які стосуються предмета перевірки.

За нормами пунктів 28-29 розділу ІІІ Порядку №3284/5 позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця має бути проведена не пізніше ніж через тридцять робочих днів із дня надходження до структурного підрозділу Міністерства заяви приватного виконавця про проведення перевірки, звернення (скарги) учасника виконавчого провадження.

За результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління забезпечення примусового виконання рішень) складає довідку, в якій зазначаються: підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства

Згідно з пунктів 30-31 розділу ІІІ Порядку №3284/5 довідку підписує керівник Управління контролю, а якщо позапланова невиїзна перевірка проводилася Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, - керівник цього управління.

Якщо позапланова невиїзна перевірка проводилася Управлінням контролю, довідка складається у двох примірниках, один з яких спрямовується приватному виконавцю не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання.

За результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю готує доповідну записку, яку не пізніше наступного робочого дня з дня підписання довідки спрямовує керівнику структурного підрозділу Міністерства.

Якщо позапланова невиїзна перевірка проводилася Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, довідка складається у трьох примірниках, один з яких не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання спрямовується приватному виконавцю, інший - структурному підрозділу Міністерства.

Якщо позапланова невиїзна перевірка проводилася на підставі звернення учасника виконавчого провадження, копія довідки додається до відповіді на це звернення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №3284/5 у разі виявлення під час здійснення планових та позапланових перевірок діяльності приватного виконавця ознак дисциплінарного проступку, визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», структурний підрозділ Міністерства вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Подання спрямовується до Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом двох місяців із дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше ніж за два роки з дня його вчинення.

Пунктом 2 розділу IV Порядку №3284/5 визначено, що у поданні зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, виконавчий округ, у якому приватний виконавець здійснює діяльність, номер посвідчення приватного виконавця; вид перевірки, під час якої виявлено порушення, та підстави її проведення; реквізити довідки, складеної за результатами перевірки; зміст виявлених порушень із посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів; наслідки, до яких призвели (або можуть призвести) порушення приватним виконавцем вимог законодавства (за наявності); відомості про застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень (вид дисциплінарного стягнення, реквізити наказу Міністерства юстиції України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення).

Наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 №3791/5 затверджено Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців (Положення №3791/5), пунктами 3-4 якого визначено, що основними завданнями Дисциплінарної комісії є: розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків; прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктами 13-16 Положення №3791/5 засідання Дисциплінарної комісії вважається повноважним у разі присутності на ньому не менше п`яти членів комісії. Засідання Дисциплінарної комісії проводить її голова, а в разі його відсутності - заступник голови Дисциплінарної комісії. Рішення Дисциплінарної комісії приймаються шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим.

Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії протягом десяти робочих днів після засідання Дисциплінарної комісії.

Відповідно до пунктів 18-19 Положення №3791/5 протокол засідання Дисциплінарної комісії має містити перелік присутніх на засіданні осіб та їх електронні адреси, порядок денний, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте Дисциплінарною комісією рішення.

У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення, який застосовано до приватного виконавця.

Члени Дисциплінарної комісії мають право: вивчати матеріали, подані на розгляд Дисциплінарної комісії; заявляти клопотання, висловлювати власну думку з питань, що розглядаються; брати участь у прийнятті рішення шляхом голосування; висловлювати окрему думку.

Згідно з пунктами 25-26 Положення №3791/5 розгляд подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Дисциплінарна комісія зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця, стосовно якого Мін`юстом внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання.

За результатами розгляду подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності Дисциплінарна комісія приймає рішення про: задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, передбаченого частиною першою статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; відхилення подання та направлення матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; відхилення подання та відмову в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Протокол засідання Дисциплінарної комісії протягом трьох робочих днів з дня його підписання всіма членами Дисциплінарної комісії направляється до Мін`юсту.

За наявності окрема думка викладається членом Дисциплінарної комісії в письмовій формі і додається до протоколу засідання Дисциплінарної комісії, про що зазначається у протоколі.

Витяг із протоколу засідання Дисциплінарної комісії про розгляд подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності протягом трьох робочих днів з дня його підписання всіма членами Дисциплінарної комісії направляється приватному виконавцю, щодо якого розглядалось подання (пункт 28 Положення №3791/5).

Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту. Дата видання наказу Мін`юсту є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 29 Положення №3791/5).

За визначенням у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (Закон №1404-VIII ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

За нормами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами першою-другою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як закріплено у статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

За правилами статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом статті 45 Закону №1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами статті 32 Закону №1403-VIII приватний виконавець уповноважений зберігати кошти, цінні папери або інші цінності, що вилучаються у боржника за результатами вчинення виконавчих дій, для подальшої їх передачі стягувачу. Приватний виконавець для здійснення діяльності зобов`язаний відкрити в державному банку окремі рахунки для: обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам; зарахування коштів виконавчого провадження; зарахування винагороди.

Кошти, цінні папери та інші цінності, вилучені або стягнуті приватним виконавцем з боржника за результатами вчинення виконавчих дій, не включаються до складу спадщини у разі смерті приватного виконавця, на них не може бути накладено арешт або звернено стягнення за боргами приватного виконавця.

У разі припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця установи банків, у яких відкриті рахунки для зберігання стягнутих з боржника коштів та коштів авансування витрат виконавчого провадження, зобов`язані переказати залишок коштів на таких рахунках на рахунок іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, якому передано виконавчі провадження для продовження вчинення виконавчих дій.

Банк переказує кошти на підставі платіжної вимоги виконавця, якому передано виконавчі провадження для продовження вчинення виконавчих дій.

У відповідності до статті 47 Закону №1404-VIII грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

За нормами пункту 1 розділу 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках.

За положеннями пункту 2 цього ж розділу операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок.

На підставі встановлених у ході судового розгляду обставин і аналізу наведених правових норм, суд приходить до наступних висновків.

Прийняттю рішення про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення передує проведення заходів контролю у вигляді, зокрема позапланової перевірки, за результатами якої Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності з урахуванням довідки та пояснень приватного виконавця.

Накладення дисциплінарного стягнення на приватного виконавця здійснюється Дисциплінарною комісією, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

При цьому, з аналізу частини сьомої статті 34 Закону № 1403-VIII убачається, що для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного проступку, Дисциплінарна комісія має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення останнім законодавства, що, в свою чергу, і є мотивом для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.01.2020 у справі №2040/6763/19, від 10.06.2021 у справі № 420/11224/20, від 07.07.2021 у справі №160/10658/20, від 19.05.2022 у справі №160/16943/20, від 21.09.2023 у справі № 160/14109/21.

Тобто, із змісту норм законодавства, які регламентують діяльність Дисциплінарної комісії, остання в кожному конкретному випадку повинна надати належну правову оцінку виявленому порушенню, які наслідки воно за собою потягнуло, на що вплинуло, чи є допущене порушення підставою для дисциплінарної відповідальності.

У випадку, який розглядається, відповідачами надано докази дотримання процедури притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, проведено відповідну перевірку, складено довідку, отримано письмові пояснення виконавця, оформлено подання, проведено засідання, на якому заслухано позивача. При цьому, доводи позивача про порушення індивідуалізації дисциплінарної відповідальності і неповне дослідження його службової діяльності, а також про немотивованість рішення не знайшли свого підтвердження.

Стосовно констатованого відповідачами порушення.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від фактично стягнутої суми із боржника у виконавчому провадженні; при цьому, сума основної винагороди тим більш не може бути більшою за 10 % суми, яка сплачена боржником.

У досліджуваному випадку, приватний виконавець не знав і не з`ясовував, яку суму було перераховано боржником стягувачу добровільно. Як вбачається з матеріалів справи, така сума склала 131 000 грн., а приватний виконавець визначив основний розмір своєї винагороди у 20 526,14 грн.

Так само, сума заборгованості у виконавчому провадженні про яке йдеться, не була стягнута з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчому провадженні, не була зарахована на рахунок приватного виконавця та в подальшому не перераховувалась ним у встановленому порядку на визначений стягувачем рахунок, як це передбачено у статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також приватний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження не здійснив перевірку повного і фактичного виконання за виконавчим документом, таким чином не з`ясовував наявність підстав для закінчення виконавчого провадження і стягнення основної винагороди приватного виконавця.

У той же час, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №260/801/19 і від 28.10.2020 у справі №640/13697/19.

Саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №420/6845/18.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а.

Суд враховує і висновок Верховного Суду про те, що аналіз норм Закону №1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і статті 31 Закону №1403-VIII указує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми (постанова у справі № 580/192/23 від 26.01.2024).

Також суд приймає до уваги і доводи Міністерства юстиції України про те, що на цей час рішення комісії про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження вичерпало свою дію.

У той же час, викладені у позовній заяві доводи позивача про ненастання негативних наслідків для ОСОБА_2 у зв`язку із поверненням надмірно стягнутих коштів, як і факт повернення, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Так само суд відхиляє доводи позивача про відсутність жодних порушень прав і законних інтересів боржника у відповідному виконавчому провадженні.

Суд наголошує і на тому, що у цьому випадку застосовано найменш суворий захід дисциплінарного стягнення.

Щодо посилань позивача у позовній заяві на висновок дисциплінарного уповноваженого Асоціації приватних виконавців, в якому вказано про відсутність в його діях ознак складу дисциплінарного правопорушення, то такий документ є інформативним та не узгоджується із наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому, як правильно зазначив відповідач 2, позивач не спростував ненадходження кошів на його депозитний рахунок; при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження не встановлювався факт повного і фактичного виконання у виконавчому провадженні; не враховувалась сплачена боржником у порядку добровільного врегулювання спору сума заборгованості.

Отже, твердження позивача про відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження.

У свою чергу, Дисциплінарною комісію всебічно розглянуто подання Міністерства юстиції України, встановлені обставини порушення, а також необхідні складові дисциплінарного проступку із подальшим винесенням на голосування питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, за результатом якого застосовано найменш суворий вид дисциплінарного стягнення. Наявність окремої думки члена Дисциплінарної комісії також не впливає на правомірність прийнятого рішення.

Суд враховує і доводи відповідачів про те, що застосований вид стягнення направлений на застереження приватного виконавця щодо вчинення на майбутнє від такого виду порушення.

За наведеного, з`ясовані у ході розгляду справи обставини спростовують доводи позивача про відсутність у його діях у спірному випадку складу дисциплінарного проступку. Отже перераховані у позовній заяві твердження є необґрунтованими, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами і відхиляються судом; а порушень законодавства з боку відповідачів судом встановлено не було.

У свою чергу, відповідачем подані належні та достатні докази на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та прийняття їх на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, суд резюмує відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.