Справа № 718/3318/24
Суддя: Скорейко В. В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 718/3318/24
Провадження 2-а/718/15/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №3218531від 08.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Мотивує позовні вимоги тим, що Інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 08.10.2024 о 11:09 винесено постанову серії ЕНА №3218531, якою накладено на позивача адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У своїй постанові відповідач зазначив, що він ОСОБА_3 08.10.2024 р. о 11:09 в с. Новий Киселів, траса М19 485 км, керуючи транспортним засобом MERCEDESBENZE240, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/год в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год, порушивши вимоги п. 12.4 ПДР України (порушення швид. режиму в населених пунктах).

Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та необгрунтованою та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, 08 жовтня 2024 р. близько 11 години він рухався з м. Кіцмань в м. Чернівці, проїжджаючи через с. Новий Киселів по трасі МІ9 з дозволеною швидкістю в межах 70 км/год. В той день була похмура погода, і достатньо сильний трафік. Всі автомобілі рухались досить повільно.З огляду на те, що він рухався по лівій полосі, а спереду був потік трафіку, а в правій полосі рухалися великогабаритні автомобілі, він не помітив працівників патрульної поліції, які стояли біля службового автомобіля з вимкненими проблисковими маячками. Його і ще один автомобіль було зупинено. Надалі останньому було роз`яснено, що він порушив правила дорожнього руху, а саме п. 12.4 ПДР України, і складено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зазначає, що працівники поліції для вимірювання швидкості дорожнього руху користувались пристроєм TruCamLTI20/20 ІС000743, що підтверджується постановою інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 від 08.10.2024 серія ЕНА №3218531, при цьому тримаючи його в руках. Він звертав увагу поліцейських на те, що зазначений пристрій не закріплений на тринозі, на що вони йому відповіли, посилаючись на статтю Закону України «Про національну поліцію», а також повідомили, що можива похибка пристрою TruCamLTI20/20 становить 2-3 %.

Вважає, що при вимірюванні швидкості руху автомобіля працівниками поліції відбулась похибка, оскільки пристрій вимірювання швидкості TruCamLTI20/20 не був закріплений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції, який міг рухати рукою або переміщуватись, що вплинуло на зафіксований показник швидкості. Відповідно дані з пристрою TruCamLTI20/20 в даному випадку не можуть вважатися достатнім та належним доказом порушення позвиачеям правил дорожнього руху, а саме п. 12.4 ПДР України. Окрім цього, невідомо чи швидкість, що зафіксована пристроєм TruCamLTI20/20, є швидкістю транспортного засобу позивача, адже на зупинку поліцейського відреагував ще й водій іншого автомобіля. Результати вимірювання швидкості йому також надані не були.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3218531 від 08.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Також позивечем скеровано до суду клопотання про заміну неналежних відповідачів на на належного - Департамент патрульної поліції, яке ухвалою суду від 04.11.2024 задоволено.

04.11.2024 представник відповідача ДПП НП України Микола Маланчук скерував до суду відзив на позовну заяву з додатками, в якому просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що під час несення служби в Чернівецькій області, село Новий Киселів, автодорога М-19, 485 км, 08.10.2024 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000743) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Мерседес Бенц Е 240, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого інспектором було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію".

Зазначає, що поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином відрекомендувався, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згодом інспектор поліції правомірно виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн. штрафу, відповідно до санкції статті та згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови.

Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження вини позивача у матеріалах справи є оскаржувана постанова, яка надана самим позивачем, а також відзив, в якому міститься фото зображення автомобіля темного кольору, схожого на Мерседес, номерний знак якого встановити не можливо, його географіні координати та швидкість 78 км/год., свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки TruCAM LTI20/20 № 000743, сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки та лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019, яким роз`яснено про можливість використання засобу вимірювальної техніки TruCAM LTI20/20 як шляхом утримування в руках, так і встановлення на триногу, а також можливі похибки цього приладу, а також відеодиск.

Постановою серії ЕНА №3218531від 08.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

У матеріалах справи міститься постанова у справі про адміністративне правопорушення від 08.10.2024 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. При цьому, в графі постанови: «до постанови додаються» зазначено номер 475588.

З наданих відповідачем доказів вини водія ОСОБА_1 - фото зображення автомобіля темного кольору, схожого на Мерседес, а також відеодиску не можливо встменовити ні номерний знак цього транспортного засобу, ні його водія, оскільки номерний знак автомобіля є розмитий зображенням, а на доданому до відзиву відеодиску відсутні відеозаписи.

Інші надані відповідачем докази - свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки TruCAM LTI20/20 № 000743, сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки та лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019, яким роз`яснено мождливість використання засобу вимірювальної техніки TruCAM LTI20/20 як шляхом утримування в руках, так і встановлення на триногу, а також можливі похибки цього приладу, є похідними і - за умови недоведення факту порушення ПДР саме водієм ОСОБА_1 підтверджують лише особливості роботи цього засобу вимірювальної техніки. У позові ОСОБА_1 зазначає, що поліцейськими було зупинено його і ще один автомобіль. Тому у сукупності досліджені вище докази не доводять вину позивача поза розумним сумнівом.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожньогоруху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки належної якості. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Отже, аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР України, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України,суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є недоведеним.

Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Суд також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оскільки доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, суд доходить висновку про недоведеність в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст.241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Разом з тим, на час судового розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС Україниза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З вищевказаного, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 8,9,20,44,47,77,90,139, 143, 192,210-211,241-246,250,268, КАС України -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ЕНА №3218531 від 08.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушенням - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду (адреса: 21001, м. Вінниця, вул. Соборна, 48,) через Кіцманський районний суд Чернівецької області .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василь Скорейко