Справа № 420/27794/24
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , а саме щодо направлення документів на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме направити документи на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він подав через командира другої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому висловив бажання звільнитися з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом II групи та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Зазначає, що командир військової частини НОМЕР_1 листом від 20.08.2024 за вих. № 2368/8188 відмовив у задоволенні рапорту позивача через те, що не були додані належні документи, що засвідчують факт необхідності постійного догляду за матір`ю, підтвердженої висновком МСЕК, неможливості здійснення догляду з боку ОСОБА_3 (батька ОСОБА_2 ), а також осіб другого ступеня спорідненості.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що пункт 12 довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №517794 від 17.04.2024 у висновках про умови та характер праці містить протипоказання для ОСОБА_2 щодо праці з великим психоемоційним та фізичним навантаженням, але не містить посилань на необхідність «постійного догляду», як те передбачено умовами для звільнення військовослужбовця, переліченими в абзаці 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, командуванням військової частини НОМЕР_1 під час аналізу додатків до рапорту від 17.08.2024 за вх. № 17911 було досліджено постанову ЛКК № 942 від 31.05.2024, прийняту лікарсько-консультативною комісією комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медикосанітарної допомоги №2», відповідно до якої ОСОБА_2 «за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та супроводу при перетині кордону у військовий час…». Таким чином, із змісту постанови ЛКК № 942 від 31.05.2024 не вбачається потреби ОСОБА_2 у «постійному догляді» з метою збереження здатності до самообслуговування та забезпечення власних потреб повсякденного життя.

Відповідач зазначає, що копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19.08.2015 відсутня у додатках до рапорту лейтенанта ОСОБА_2 від 17.08.2024р. за вх. №17911, як і Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження щодо ОСОБА_2 , який дозволяв би під час вирішення питання звільнення військовослужбовця з військової служби пересвідчитись у дотриманні ним такої обов`язкової умови, як «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи», яка потребує постійного догляду.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 6481754, виданої Спеціалізованою кардіоофтальмологічною медико-соціальною експертною комісією Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради 27.12.2022 безстроково, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю II групи. Водночас відповідач вказує, що у цій довідці не зазначено про потребу у постійному догляді.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наполягає на невиконанні відповідачем вимог пункту 4 Порядку № 531.

У запереченнях відповідач наголошує на необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді командира першого механізованого взводу другої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 17.05.2024 та має військове звання «лейтенант», що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

Позивач подав паперовий рапорт від 16.08.2024 (вх. № 17911 від 17.08.2024) на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 225, 233, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Листом № 2368/8188 від 20.08.2024 командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь, в якому повідомив про відсутність підстав для задоволення рапорту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (частина перша статті 3 Закону № 2232-XII).

Відповідно до підпункту 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170), документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, зокрема, у випадках звільнення за підставами, передбаченими пунктами «б», «в» і «д» частини третьої, підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пунктів 1, 2 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця (абзац третій пункту 12.9 розділу XII Інструкції № 170)

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Приписами статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Крім того, відповідно до пунктів 3 розділу ІІІ Порядку № 531, непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Враховуючи, що позивач має військове звання «лейтенант», розгляд порушеного останнім у рапорті питання звільнення із військової служби, та прийняття рішення по суті рапорту повинно здійснюватися командиром корпусу або командувачем військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з матеріалами справи, командир військової частини НОМЕР_1 листом № 2368/8188 від 20.08.2024 надав відповідь, в якому повідомив про відсутність підстав для задоволення рапорту.

При цьому командир військової частини НОМЕР_1 не є командиром корпусу, командувачем військ оперативного командування або посадовою особою, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них,- у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що командир військової частини НОМЕР_1 не мав повноважень на розгляд рапорту ОСОБА_1 від 16.08.2024 (вх. № 17911 від 17.08.2024) про звільнення з військової служби, оскільки є неналежним суб`єктом прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби.

Командир військової частини НОМЕР_1 отримавши рапорт ОСОБА_1 від 16.08.2024 (вх. № 17911 від 17.08.2024) про звільнення з військової служби протиправно не виконав вимоги, встановлені статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку з чим допустив протиправну бездіяльність щодо ненаправлення документів на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю шляхом: визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення документів на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання відповідача направити документи на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесених судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення документів на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити документи на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 безпосередньо посадовій особі, яка має право приймати рішення щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.11.2024.

Суддя Олександр ХУРСА