Справа № 400/1039/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р. № 400/1039/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними;визнання протиправним та скасування наказів від 19.10.2023 №4603, від 15.11.2023 №4953; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення навідника 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) № 4953 від 15.11.2023 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана";

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплатити премії та додаткової винагороди за жовтень та листопад 2023 року навіднику 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдату ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 4603 від 19.10.2023 року "Про результати проведення службового розслідування" щодо навідника 3 десантно штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) № 4953 від 15.11.2023 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" щодо навідника 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 ;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити премію та додаткову винагороду за жовтень та листопад 2023 року навіднику 3 десантно штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдату ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що спірні накази командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця розташування району виконання завдань підрозділу військової частини НОМЕР_1 з 15.10.2023 року по 14.11.2023 року є протиправними, оскільки відсутній факт самовільного залишення позивачем місця розташування району виконання завдань підрозділу військової частини НОМЕР_1 . Позивач зазначив, що 15.10.2023 року командир роти старший лейтенант ОСОБА_2 , перевищуючи свої службові обов`язки, на очах у двох свідків в районі відповідальності підрозділу поблизу АДРЕСА_3 , спричинив тілесні ушкодження солдату ОСОБА_1 . Відомості про вказаний факт вчинення кримінального правопорушення посадовою особою військової частини НОМЕР_1 командиром роти старшим лейтенантом ОСОБА_2 внесено до ЄРДР за номером 0003670 від 16.10.2023 року. Після цих подій, вранці 16.10.2023 року солдат ОСОБА_1 звернувся до медичної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 , на підтвердження чого свідчить направлення лікаря медичної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 від 16.10.2023 року та медична довідка форми 100, видана лікарем медичної роти військової частини НОМЕР_1 16.10.2023 року. 16.10.2023 року лікарем ПХГ Покровськ військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 оглянуто, надано первинну медичну допомогу та встановлено діагноз: закрита-черепно мозкова травма, струс головного мозку, рвано-забійні рани правої вилиці та правої брови, забій попереку, скеровано для лікування в медичну установу, що підтверджується медичною довідкою лікаря ПХГ Покровськ військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2023 року. 17.10.2023 року ОСОБА_1 був доставлений до КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня". Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № у/2606 відділення офтальмології № 1 КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня" від 18.10.2023 року ОСОБА_1 діагностовано: рвана рана повік (стан після ПХО 16.10.2023 року, контузія, гематома повік правого ока (не бойова травма 15.10.2023 року біля н.п. Катеринівка) та рекомендовано продовжувати лікування у військовому шпиталі. Також КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня" ОСОБА_1 видано довідку № 1463 від 18.10.2023 року про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу. 19.10.2023 року позивач був переведений на стаціонарне лікування до Військово медичного клінічного центру Західного регіону. З 23.10.2023 року по 11.11.2023 року позивач перебував на лікуванні в госпіталі військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) стаціонарного хворого № 4308 від 11.11.2023 року. Завершивши лікування, ОСОБА_1 14.11.2023 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 підрозділу в районі виконання завдання. За таких обставин, відсутні підстави для оголошення суворої догани, а також припинення виплати премії та додаткової винагороди. Вважаючи вказані накази відповідача протиправними, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 08.02.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/1039/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних сил України. 04.09.2023 року був переведений та зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 4377, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли 15.10.2023 року самовільному залишенню військової частини з району відповідальності підрозділу поблизу АДРЕСА_3 навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.10.2023 №4603 "Про результати службового розслідування" за порушення ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 при поверненні до військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 2 та 3 вказаного наказу ОСОБА_1 припинено виплату премії за жовтень 2023 року у повному обсязі та не включено позивача до наказу щодо виплати додаткової винагороди за жовтень 2023 року у повному обсязі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.11.2023 року № 4953 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану.

Крім того, пунктами 2 та 3 вказаного наказу ОСОБА_1 припинено виплату премії за листопад 2023 року у повному обсязі та не включено позивача до наказу щодо виплати додаткової винагороди за листопад 2023 року у повному обсязі.

Вважаючи оскаржувані накази протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами 2 - 4 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами ст. 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту (ст. 49 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Частиною 1 ст. 40 Закону № 2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Так, початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому ст. 85 Дисциплінарного статуту визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи ч. 1 ст. 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Отже, аналіз положень ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII у системному зв`язку з положеннями ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

Визначення в абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абз. 1 ч. 2 цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.

Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 45 Дисциплінарного статуту).

За змістом ч. 4 ст. 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Отже, в ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.10.2023 у справі № 420/8263/22, яку суд, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує під час розгляду даної справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 04.09.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 4377, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли 15.10.2023 року самовільному залишенню військової частини з району відповідальності підрозділу поблизу АДРЕСА_3 навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що 15.10.2023 року приблизно о 22:00 год поблизу н.п. Новомихайлівка Донецької області під час перевірки наявності особового складу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено факт відсутності солдата ОСОБА_1 . Заходи розшуку результату не дали, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме.

Вказаним службовим розслідуванням встановлено самовільне залишення району зосередження 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.10.2023 №4603 "Про результати службового розслідування" за порушення ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 при поверненні до військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

14.11.2023 року ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_1 підрозділу в районі виконання завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.11.2023 року № 4953 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, навідника 3 відділення 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану.

З оскаржуваних наказів вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача стало самовільне залишення району зосередження 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Позивачем не визнається факт самовільного залишення 15.10.2023 року військової частини з огляду на наступне.

Як зазначено позивачем, 15.10.2023 року солдат ОСОБА_1 перебував на бойовому завданні в с. Катеринівка Мар`янської ТГ Покровського району Донецької області. Приблизно о 17:00 год його викликав до себе командир 1 десантно-штурмової роти 3 десантно штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 та в образливому тоні звинувачувати в тому, що позивач надіслав відношення на перевод до іншої військової частини. За наказом старшого лейтенанта ОСОБА_2 , позивач віддав свій телефон, останній дістав із кобури пістолет та одним пострілом прострелив телефон ОСОБА_1 . Далі ОСОБА_2 вдарив рукояткою пістолета позивача в ділянку правого ока, став наносити ОСОБА_1 удари по всьому тілу, після чого останній впав на землю, а ОСОБА_2 продовжував наносити удари ногами по спині та інших частинах тіла. Пізніше позивачу вдалося покинути цей будинок.

Згідно пояснень позивача, в будинку на момент побиття ОСОБА_1 були присутні ще двоє осіб, а саме: старшина (позивний) " ОСОБА_3 та медик роти ОСОБА_5, які були безпосередніми свідками вказаної події. Ніхто із представників роти, в тому числі медик роти, не надали солдату першої медичної допомоги. Тому, позивач зранку наступного дня залишив район виконання завдання. Він пішки дійшов до населеного пункту Курахово, підійшов до Військової служби правопорядку та повідомив про обставини події, що з ним трапилася та подав письмову заяву про особисте побиття та перевищення своїх службових повноважень відносно нього командиром роти старшим лейтенантом ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, за даною подією здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003670 за фактом перевищення службових повноважень командиром 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Після цього військовослужбовці Військової служби правопорядку автомобілем доставили позивача до медичної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 .

Так, 16.10.2023 року лікарем медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 було оглянуто, попередньо встановлено діагноз: гематома правого ока, забій попереку, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, надано направлення на консультацію до травматолога та уточнення діагнозу. Лікарем медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 оформлено та видано на руки ОСОБА_1 медичну довідку форми 100 від 16.10.2023 року.

Після цього, військовослужбовці Військової служби правопорядку доставили позивач до ПХГ (передова хірургічна група) "Покровськ" військової частини НОМЕР_2 . 16.10.2023 року лікарем ПХГ Покровськ військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 оглянуто, надано первинну медичну допомогу, в тому числі ПХО (первинна хірургічна обробка) ран та встановлено діагноз: закрита-черепно мозкова травма, струс головного мозку, рвано-забійні рани правої вилиці та правої брови, забій попереку, скеровано для лікування в медичну установу, що підтверджується медичною довідкою лікаря ПХГ Покровськ військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2023 року.

17.10.2023 року солдат ОСОБА_1 був доставлений до КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня". Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № у/2606 відділення офтальмології № 1 КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня" від 18.10.2023 року солдату ОСОБА_1 діагностовано: рвана рана повік (стан після ПХО 16.10.2023 року, контузія, гематома повік правого ока (не бойова травма 15.10.2023 року біля н. п. Катеринівка) та рекомендовано продовжувати лікування у військовому шпиталі. КП "Дніпропетровська клінічна офтальмологічна лікарня" ОСОБА_1 видано довідку № 1463 від 18.10.2023 року про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу.

19.10.2023 року позивач був переведений на стаціонарне лікування до Військово медичного клінічного центру Західного регіону. Як вбачається із медичної документації, а саме епікриз переведений в інший лікувальний заклад з медичної карти стаціонарного хворого № 13405 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2023 року, солдату ОСОБА_1 встановлено діагноз: стан після контузії легкого ступеня правого ока (15.10.2023 року) периорбітальна гематома повік правого ока, зашиті рани повік справа, стан після ПХО ран повік, брови справа (16.10.2023 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, пошкодження суглобово-зв`язкового апарату поперекового відділу на фоні ОХЗ профузії L1-L2, хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови 1 м. на обидва вуха.

Згідно довідки № 1178 Військової частини НОМЕР_3 від 30.10.2023 року вбачається, що

солдат ОСОБА_1 відповідно до даних виписного (перевідного) епікризу знаходиться на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з 23.10.2023 року по даний час (30.10.2023 року). Також як вбачається із абз. 3 вказаної довідки, довідка видана для пред`явлення у військову частину НОМЕР_1 .

Таким чином, з 23.10.2023 року по 11.11.2023 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в госпіталі військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) стаціонарного хворого № 4308 від 11.11.2023 року.

Після лікування, солдат ОСОБА_1 14.11.2023 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 підрозділу в районі виконання завдання за призначенням на виконання припису ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2023 року № 9513.

Жодних заперечень чи доказів на спростування доводів позивача, відповідачем суду не надано.

Матеріали справи не містять (відповідачем не надано) доказів того, що позивач по факту самовільного залишення тимчасового пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Наведене дає підстави для висновку про недоведеність відповідачем самовільного залишення 15.10.2023 року позивачем району зосередження 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо протиправного притягнення його до дисциплінарної відповідальності без встановлення наявності факту події правопорушення.

При цьому суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, накладення на нього дисциплінарного стягнення та щодо не виплатити премії та додаткової винагороди за жовтень та листопад 2023 року є надмірними вимогами та охоплюються вимогами про визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 4603 від 19.10.2023 року та № 4953 від 15.11.2023 року. На підставі викладеного в задоволенні таких вимог слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів, якими, зокрема, припинено позивачу виплату премії та додаткової грошової винагороди, позовні вимоги щодо виплати усіх сум також підлягають задоволенню, як похідні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних наказів відносно позивача. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, Суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як вбачається із позовної заяви, представником позивача заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою.

Так, суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що у підтвердження факту надання позивачу Адвокатським об`єднанням "Дженерал Лігал Груп" правничої допомоги ним до суду подано копії договору про надання правової допомоги № 02-11/03 від 02.11.2023 року, додаткової угоди (замовлення) № 1 від 26.01.2024 року до договору про надання правової допомоги № 02-11/03 від 02.11.2023 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 01-02/24 від 01 лютого 2024 року, акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 01/02 від 01.02.2024 року.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 01/02 від 01.02.2024 року надано позивачу такі послуги:

- юридична консультація, вартістю 1000 грн;

- складання трьох адвокатських запитів, з метою отримання інформації, вартістю 3000 грн;

- складання позовної заяви, вартістю 6000 грн.

Вартість витрат на правничу допомогу склала - 10000 грн.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

В даному випадку, суд зауважує про безпідставність включення до суми вартості послуг на правничу допомогу вартості послуг адвоката на юридичну консультацію та складання адвокатських запитів, оскільки вказані дії є складовими підготовки адміністративного позову та формування додатків до нього та не можуть бути кваліфіковані як окремо визначені дії з окремо визначеною вартістю.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 6000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,139,241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними;визнання протиправним та скасування наказів від 19.10.2023 №4603, від 15.11.2023 №4953; зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 4603 від 19.10.2023 року "Про результати проведення службового розслідування" щодо навідника 3 десантно штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) № 4953 від 15.11.2023 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" щодо навідника 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити премію та додаткову винагороду за жовтень та листопад 2023 року навіднику 3 десантно штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону солдату ОСОБА_1 .

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 6000 грн.

7. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко