Справа № 320/24628/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року м. Київ № 320/24628/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: періоду роботи на посаді юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2р.00 м.00 д. (вимога відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), періоду роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі - 8 місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді Краснолуцького міського суду Луганської області, судді Чернігівського апеляційного (обласного) суду та судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - загалом 30 років 10 місяців та 2 дні :

стаж роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д.;

стаж роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі -8 місяців.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 26 січня 2024 року перерахунок та виплачувати призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 33 роки 6 місяців 2 дні, в розмірі 76% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) від 12.03.24 позивача з 26.01.2024 було переведено з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно заяви № 2201 від 14.02.2024 та наданої копії рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №231/0/15-24 від 25.01.2024, про звільнення з 25.01.2024 з посади судді, розмір якого складає 70 % грошового утримання ОСОБА_1 на момент виходу позивача у відставку.

Як вказує позивач, обраховуючи розмір грошового утримання як судді у відставці, орган ПФУ врахував тільки стаж роботи позивача на посаді судді - 30 повних років ( фактично - 30 років 10 місяців 2 дні) без будь- якого обґрунтування того, який стаж роботи, на яких посадах та в якому розмірі не зараховано до періоду безпосередньо суддівського стажу 30 роки 10 місяців 2 дні. Натомість у Рішенні Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 року № 231/0/15-24 щодо позивача достаньо обгрунтовано визначено, який саме стаж роботи, на яких посадах і у якому розмірі має бути зарахований для визначення загального стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку, і який становить 33 роки 6 місяців 2 дні.

На переконання позивача, своїм рішенням щодо визначення позивачу стажу роботи тільки в межах роботи на посаді судді, орган ПФУ фактично та безпідставно відмовив у зарахуванні до загального стажу на посаді судді періоду роботи позивача на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області (8 місяців) та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (2 роки).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року відкрито провадження у справі №320/24628/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві належним чином завірені копії: пенсійної справи позивача, в тому числі детальний розрахунок з відповідними поясненнями щодо розміру, складових та порядку обчислення призначеної пенсії позивачу; листування та відповідей на звернення позивача.

09 липня 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позов.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав необґрунтованості останніх. Зазначає, частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону № 1402, має право подати заяву про відставку. Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку.

Отже, як вказує відповідач, відсутні підстави для врахування навчання, військової служби, інших періодів роботи, що дають право подати судді заяву про відставку, при обчисленні збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пенсію обчислено згідно вимог чинного законодавства та матеріалів пенсійної справи.

Поряд з вказаним, зазначає, лист Головного управління від 13.05.2024 №9242-17259/Ш-02/8-2600/24 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України та має роз`яснювальний характер, не породжує будь-яких прав та обов`язків для гр. ОСОБА_1 наданий в порядку із Законом України «Про звернення громадян».

19 липня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , на підставі рішення Луганської обласної ради народних депутатів від 18.03.1993 року, обрано народним суддею Краснолуцького міського народного суду Луганскої області.

Постановою Верховної Ради України від 04.03.1998 року №161/98-ВР ОСОБА_1 обрано на посаду судді Чернігівського обласного суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 19.05.2011 року № З 3 99-VI ОСОБА_1 обрано суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 січня 2024 року 231/0/15-24 ОСОБА_1 (звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У рішенні Вищої ради правосуддя від 25 січня 2024 року 231/0/15-24 зазначено, що станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення загальний стаж роботи судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 33 роки 6 місяців 2 дні, з яких: 30 роки 10 місяців 2 дні - стаж роботи на посаді судді, 8 місяців - стаж роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області та 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалася законом та надавала право для призначення на посаду судді (стаж роботи на посаді юрисконсульта).

Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.02.2024 ОСОБА_1 переведено з 26.01.2024 з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно заяви № 2201 від 14.02.2024 та наданої копії рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №231/0/15-24 від 25.01.2024, про звільнення з 25.01.2024 з посади судді.

Станом на день звернення з даним позовом до суду, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 26.01.2024.

На відповідне звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 10.04.2024 №13847-12383/Ш-02/8-2600/24 проінформовано, розмір щомісячного довічного грошового утримання станом на 26.01.2024 становить 165532,50 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.05.2024 №19242-17259/Ш-02/8-2600/24, на звернення позивача, повідомлено, саж роботи на посаді судді складає 30 років 9 місяці 26 днів, щомісячне довічне грошове розраховане у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди судді, згідно наданої довідки.

Зазначено, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах, визначених статтею 137 Закону № 1402. Частиною 2 статті 137 Закону № 1402, якою доповнено статтю 137 на підставі Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон №2509), який набрав чинності 05.08.2018, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді. Згідно з частиною 6 статті 69 Закону №1402 стажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку. Частиною першою статті 116 Закону № 1402 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону № 1402, має право подати заяву про відставку. Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання.

Вказано, частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Застосування норм статті 137 Закону № 1402 при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку. Отже, відсутні підстави для врахування навчання, військової служби, інших періодів роботи, що дають право подати судді заяву про відставку, при обчисленні збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування стажу роботи на посаді юрисконсульта Ворошиловградського меблевого обєднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолуччпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д. (вимога відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області у вигляді 8 місяців, а також дії відповідача в частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки на рівні 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами, було зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Важливо також звернути увагу і на позицію Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів, викладену в пункті 62 Висновку від 1 січня 2001 року № 1 (2001), у якому зазначено, що у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".62. При цьому Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголошує, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019.

Важливе значення для забезпечення гарантій незалежності суддів в Україні має Угода про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікована із заявою Законом № 1678-VII від 16 вересня 2014 року. Зокрема, статтею 14 вказаної Угоди передбачено, що в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У контексті цієї справи суд зазначає, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами.

За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Як було вказано вище, положеннями ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Суд звертає увагу на статтю 2 Рекомендації Ради Європи CM/Rec (2007) 7 Комітету міністрів державам - членам щодо належного адміністрування щодо принципу законності, в якій зазначено, що адміністрування державні органи повинні діяти відповідно до закону. Вони не повинні вживати довільних заходів, навіть застосовуючи свій розсуд.

У контексті принципу законності загально прийнято вважати, що незастосування закону можливо лише за умови:

1) встановлення судом ознак неконституційності такого закону вцілому або окремих його положень (частина четверта статті 7 КАС України): якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії; у такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) подолання судом встановлених колізій та застосування іншого акта вищої або такої ж юридичної сили (частина третя та п`ята статті 7 КАС України): у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України;

3) встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону».

При цьому, частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.02.2024 позивачу призначено з 26 січня 2024 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70 % суддівської винагороди, з врахуванням стажу роботи на посаді судді 30 років 9 місяців 26 днів.

Суд акцентує, що у рішенні Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 №231/0/15-24 вказано, станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 33 роки 6 місяців 2 дні.

Зі змісту рішення Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 №231/0/15-24 вбачається, за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності в судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, додатка до диплома, копії послужного списку, встановлено, шо до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню:

час роботи на посаді судді з 23 березня 1993 року по 25 січня 2024 року - 30 років 10 місяців 2 дні;

стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки;

період роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області - 8 місяців.

Твердження відповідача щодо відсутності підстав для зарахування стажу роботи на посаді юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» та стажу роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області, оскільки, як вказує відповідач, вказаний стаж лише надає право на відставку, спростовується наступним.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав судді право на відставку, регулювалося статтею 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), згідно з якою кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII, чинного на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді, визначалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що після закінчення навчання (21 липня 1983 року) і до призначення на посаду судді (23 березня 1993 року) ОСОБА_1 з 1 червня 1983 року по 9 лютого 1987 року обіймала посаду юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі», з 16 лютого 1987 року по 22 березня 1993 року обіймала посаду юрисконсульта Тресту «Краснолучпромбуд».

Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково двох років роботи у галузі права.

Крім того, під час роботи ОСОБА_1 на посаді народного судді Краснолуцького міського народного суду Луганської області (з 23 березня 1993 року) набрав чинності Закон № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів». Згідно з частиною четвертою статті 43 цього Закону до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, періоду її роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області (8 місяців).

Таким чином, стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає позивачу право на відставку, становить 33 роки 6 місяців 2 дні днів, відтак позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до ст. 135 та пп. 4 п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2 % за кожний повний рік роботи понад 20 років, загалом - 76 відсотків.

Таким чином, не зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Краснолуцького міського суду Луганської області, судді Чернігівського апеляційного (обласного) суду та судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - загалом 30 років 10 місяців та 2 дні : стаж роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д.; стаж роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі 8 місяців, відповідач діяв протиправно.

У свою чергу, враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді становить повних 33 роки, про що зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 №231/0/15-24, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 76 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому враховується, що спосіб відновлення порушеного права мас бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач безпідставно не здійснив належним чином обрахунок стажу позивача що дає право на довічне грошове утримання судді, щодо нарахування (перерахунку) довічного грошового утримання судді у відставці, належним способом захисту прав позивача та їх поновлення в даній справі є:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стажу роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д., стажу роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі 8 місяців;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стаж роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д., стаж роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі 8 місяців;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 26 січня 2024 року перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 33 роки 6 місяців 2 дні, в розмірі 76% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1300 грн, враховуючи приписи ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стажу роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д., стажу роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі 8 місяців.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: стаж роботи на посаді юрисконсульта юрисконсульта Ворошиловградського меблевого об`єднання «Ворошиловградмеблі» та тресту «Краснолучпромбуд» у розмірі 2 р. 00 м. 00 д., стаж роботи на посаді слідчого Краснолуцького міського відділу внутрішніх справ України в Луганській області в розмірі 8 місяців;

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 26 січня 2024 року перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 33 роки 6 місяців 2 дні, в розмірі 76% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.