Справа № 440/12531/24
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 04 листопада 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/12531/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Чеснокової А.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

16.10.2024 позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 26.09.2024 про стягнення виконавчого збору в розмірі 4284,38 грн у ВП № 57913782.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що державним виконавцем фактично не здійснено дій з примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів, а сума заборгованості була сплачена позивачем добровільно, а відтак правові підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

29.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Зазначав, що Закон України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла станом на момент відкриття виконавчого провадження № 57913782, не ставить обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у залежність від фактичного вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Крім того зазначив, що після відкриття виконавчого провадження ним було вчинено певні заходи, що виключають можливість стверджувати про бездіяльність органа ДВС в ході виконавчого провадження № 57913782.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

На примусовому виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 57913782, відкрите на підставі виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука № 2-2106/06 від 07.06.2006 щодо стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 05.05.2006 до досягнення повноліття.

Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 14.12.2018 відкрито виконавче провадження № 57913782.

Постановами державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.09.2024 закінчено виконавче провадження, а також стягнуто виконавчий збір .

Незгода позивача з обґрунтованістю винесення постанови про стягнення виконавчого збору стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VII (в редакції, що діяла станом на дату закінчення виконавчого провадження № 57913782) передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Як зазначив відповідач, в дослідженому випадку виконавчий збір почав нарахувуватись, коли сума боргу перевищила рік, тобто з вересня 2019 року та в подальшому щомісячно проводилось нарахування виконавчого збору на суму простроченого платежу по аліментам. На підтвердження зазначених обставин державним виконавцем надано розрахунок нарахування виконавчого збору.

У позовній заяві ініціатор звернення вказує на добровільне виконання ним вимог виконавчого листа № 2-2106/06 від 07.06.2006, а відтак стверджує про наявність підстав, передбачених частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII, яка передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Відхиляючи вказані доводи, суд наголошує на тому, що позивачем сплачено аліменти лише у вересні 2024 року, в той час коли виконавче провадження відкрито у грудні 2018 року.

Висновки суду у цій справі узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 02.06.2021 у справі № 160/4481/20, які в силу частини другої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом першої інстанції.

Щодо незгоди позивача з діями відповідача та алгоритмом визначення суми виконавчого збору.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, Закон України "Про виконавче провадження" зобов`язує державного виконавця звернути постанову про стягнення виконавчого збору до примусового виконання з двома істотними умовами:

1) виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII;

2) виконавчий збір не було сплачено боржником добровільно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року № 816/823/17.

Початком процедури примусового виконання рішення є факт відкриття виконавчого провадження, що є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору.

Як зазначалось вище, постанова ВП № 57913782 про закінчення виконавчого провадження від 26.09.2024 винесена на підставі п.9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з погашенням заборгованості з періодичних платежів та досягненням дитини повноліття, яке мало місце 24.12.2023.

З огляду на викладене, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом доводи позивача про відсутність правових підстав для нарахування виконавчого збору через відсутність суми боргу (бази нарахування).

Враховуючи зазначене, відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення виконавчого збору, діяв на підставі, в межах і спосіб, встановлений приписами Закону №1404-VІІІ.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

. Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ігоря Сердюка, 43, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова