Справа № 620/2177/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2177/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за час її перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, в тому числі закордонних з 03.07.2022 по 23.01.2024, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці спірну додаткову винагороду, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 та прийняти рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 , зарахована на проходження військової служби 24.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1.

Під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій 03.03.2022 одержала поранення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 № 8 вибула з військової частини НОМЕР_1 на лікування до Чернігівської обласної лікарні м. Чернігів.

Після отриманого поранення ОСОБА_1 відновлювала своє здоров`я в різних закладах охорони здоров`я, а саме: з 03.03. по 03.04.2022 - КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради; з 03 по 05.04.2022 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ); з 05 по 16.04.2022 - Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Київ; з 16 по 27.04.2022 - Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (м. Вінниця); з 27.04. по 20.05.2022 - Науково-дослідний інститут реабілітації з інвалідністю (ннлк) ВНМУ ім. М.І. Пирогова; з 20 по 22.05.2022 - ВП «Лікарня Св. Пантелеймона» територіальне медичне об`єднання м. Львова»; з 23 по 26.05.2022 - Лікарня швидкої допомоги «ЕнфІсабель Сендаль» Мадридський відділ охорони здоров`я - ЄНО 115, згідно медичної довідки виданої даним закладом планують розпочати реабілітаційне лікування для ОСОБА_1 , а пізніше буде зроблено оцінку щодо протезування; з 23.05.2022 по 27.12.2023 ОСОБА_1 отримувала медичну допомогу в результаті поранення в Іспанії в рамках Європейської програми МЕDЕVАС при Міністерстві інтеграції, соціального забезпечення та міграції; з 08 по 23.01.2024 - Військово-медичний клінічний центр Західного регіону.

Грошове забезпечення позивачці виплачувалось за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття військової частини.

Відповідач вказує, що для прийняття рішення командиром військової частини про нарахування грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах необхідна наявність висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про продовження перебування в лікарняних закладах, що випливає з правової норми пункту 9 розділу І Наказу Міністерства Оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних України та деяким іншим особам».

Враховуючи дану норму, відповідач вважає, що діяв відповідно до законодавства під час виплати позивачці грошового забезпечення за 4 місяці перебування на стаціонарному лікуванні. А оскільки у позивачки були відсутні підстави продовження виплат грошового забезпечення, а саме відсутність висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про перебування в лікарняних закладах у командира військової частини були відсутні підстави на видання наказу на продовження виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 після 4 місяців лікування.

Відповідач вказує, що Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_2 отримала у військовій частині НОМЕР_1 за № 477 від 11.05.2022. Після повернення позивачки в Україну з 08 по 23.01.2023 була госпіталізована у гастроентерологічне відділення до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів. Згідно виписаного епікризу 23.01.2024 даною клінікою слідує, що ОСОБА_1 з 23.05.2022 по 28.12.2023 проходила реабілітацію та протезування в Іспанії. Курс реабілітації та протезування закордоном для позивачки тривав 1 рік 7 місяців та 5 днів. 23.01.2024 ОСОБА_1 пройшла військову лікарську комісію. У результаті медичного огляду отримала довідку військово-лікарської комісії з висновком - обмежено придатна до військової служби. В довідці військово-лікарської комісії № 188/1 від 23.01.2024 зазначається, що стаціонарне лікування у ОСОБА_1 , тривало з 03.03. по 08.04.2022. Зі змісту довідки відповідач робить висновок, що решта періоду позивачка перебувала на реабілітації, а не на стаціонарному лікування.

29.10.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник позивачки вказує, що ОСОБА_1 в період з 03.03.2022 по 23.01.2024 безперервно проходила стаціонарне лікування в медичних закладах, в тому числі закордонних, що підтверджується медичними довідками, які були додані до позовної заяви, а по поверненню в Україну невідкладно пройшла військово-лікарську комісію. Вказані довідки неодноразово надавались відповідачу під час проходження стаціонарного лікування позивачки.

Представник позивачки зауважує, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 477 видавалась саме військовою частино НОМЕР_1 (відповідачем) 11.05.2022. Військо-лікарську комісію позивачка пройшла 23.01.2024, тобто невідкладно після повернення в Україну, що підтверджується довідкою військо-лікарської комісії № 188/1 від 23.01.2024.

Представник позивача вважає, що відповідач в супереч наявних медичних довідок про знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні, ігноруючи їх, наголошує на тому, що остання проходила за кордоном реабілітацію.

Проте, станом на 02.02.2024 позивачка вже завершила лікування за кордоном та повернулась на територію України. 24.01.2024 позивачка приступила до виконання обов`язків, пов`язаних з проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . На час відправлення позивачки закордон на лікування діяла редакція Порядку «Про забезпечення організації направлення осіб із складових сил оборони та сил безпеки, постраждалих у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на лікування за кордон» № 411 від 05.04.2022, де не зазначено максимальний період перебування військовослужбовця на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями. Цим же порядком затверджено чіткий порядок направлення на лікування військовослужбовців закордон та необхідний пакет документів. Направлення військовослужбовців на реабілітацію даним порядком не передбачено.

Відповідач посилається на довідку військо-лікарської комісії № 188/1 від 23.01.2024 та в апеляційній скарзі пише про те, що в довідці ВЛК вказано перебування на стаціонарному лікуванні лише в період з 03.03. по 08.04.2022, а решта періоду начебто позивачка перебувала на реабілітації. Проте аналізуючи текст даної довідки військово-лікарської комісії, в ній відсутній період перебування позивачки на стаціонарному лікуванні. Тому доводи відповідача про перебування позивачки на реабілітації в період її лікування закордоном, на переконнаня позивачки, не підтверджуються матеріалами справи, в тому числі довідкою ВЛК від 23.01.2024.

Медична довідка видана Лікарнею швидкої допомоги «Енфермера Ісабель Сендаль» Мадридського відділу охорони здоров`я - СН0115 від 26.05.2022 містить інформацію про те, що позивачці був запланований переїзд закордон з метою проведення реабілітації та за результатами прийняти рішення про можливість подальшого протезування. Проте згодом ситуація змінилась і позивачка проходила саме стаціонарне безперервне лікування. Позивачка вказує, що ій не було зроблено протезування, про яке наголошує відповідач. Оскільки в період з 23.05.2022 по 23.01.2024 за кордоном позивачка продовжила проходити саме стаціонарне лікування, а не реабілітацію та протезування.

На думку позивачки, відповідач нехтує довідкою від 28.12.2023 виданою Міністерством охорони здоров`я Уряду Іспанії, в якій зазначено, що з 23.05.2022 по дату видачі довідки ОСОБА_1 перебуває на лікуванні за кордоном в рамках Європейської програми МЕDЕVАС, перебуває на безперервному стаціонарному лікуванні, внаслідок поранень і травм, отриманих в результаті воєнного конфлікту та іншими документами, які знаходяться в матеріалах справи та наявні у відповідача.

Позивачка вважає, що період перебування на стаціонарному лікуванні з 03.03.2022 по 23.01.2024 є безперервним та таким, що пов`язаний із захистом Батьківщини, а тому позивачка має право на отримання за вказаний період додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Представник позивачки звертає увагу, що ОСОБА_1 продовжила службу у військовій частині НОМЕР_1 не дивлячись на те, що має важку травму (відсутність правої кінцівки) та пройшла довготривалий курс стаціонарного лікування.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка проходить службу у В/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу від 24.02.2022 № 1.

Відповідно до довідки військово - лікарської комісії Військово- медичного клінічного центру Західного регіону № 188/1 від 23.01.2024, позивачка отримала травму, пов`язану із захистом Батьківщини.

Перебування позивачки на лікуванні у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у період з 03.07.2022 по 23.01.2024 підтверджується довідкою про надання медичної допомоги в рамках національної системи охорони здоров`я Іспанії від 23.10.2023, від 28.12.2023, випискою епікриз Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 23.01.2024.

Вважаючи свої права порушеними в частині виплати додаткової винагороди, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховав як належні та достовірні докази довідку на підтвердження отримання позивачкою травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та перебування у зв`язку з цим на лікуванні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022 та від 07.11.2022 № 757/2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався і до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, ІНФОРМАЦІЯ_3, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Колегія суддів обізнана, що за приписами абзаців 1-3 п. 9 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 Виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

В той же час, як вірно вказує суд першої інстанції, законодавством передбачена можливість включити позивачку до наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у разі надання підтверджуючих документів про перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні.

Як підтверджено матеріалами справи, перебування позивачки на лікуванні у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у період з 03.07.2022 по 23.01.2024 підтверджується довідкою про надання медичної допомоги в рамках національної системи охорони здоров`я Іспанії від 23.10.2023, від 28.12.2023, випискою епікриз Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 23.01.2024.

Як вірно вказано судом першої інстанції, імперативною нормою пункту 1 Постанови № 168 встановлено дві умови, за яких виплачується збільшена до 100 000 грн винагорода за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. У спірному випадку, матеріалами справи підтверджено наявність цих умов стосовно позивачки у спірний період.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, додаткова винагорода за спірний період протиправно позивачці не нарахована. Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Решта доводів та заперечень відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан