Справа № 420/25024/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 18.07.2024 р. №59;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 10 квітня 2024 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання з 01.09.1984 року по 14.07.1987 року; періоду служби в армії з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року та періодів роботи з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року та з 08.01.1990 по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж», з 01.12.1994 року по 31.12.2006 року в Одеському інституті сухопутних військ та з 02.01.2007 року по 16.04.2012 року в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси;

звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку надавши всі необхідні документи для призначення пенсії.

19 липня 2024 року ОСОБА_1 у Відділі обслуговування громадян № 8 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області отримав Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 18.07.2024 р. № 59.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним з огляду на те, що відповідачем до страхового та пільгового стажу зараховані не всі періоди роботи.

Позивач вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На думку позивача, ним при зверненні до пенсійного органу були надані усі необхідні документи для підтвердження стажу роботи за Списком №2. На підтвердження періодів роботи на посадах електрозварника за Списком № 2 позивачем до Відповідача 1 надавались пільгові довідки, довідки про перейменування, довідки про заробітну плату, копії наказів про результати атестації робочих місць, що підтверджується розпискою-повідомленням від заяви про призначення пенсії від 11.07.2024 року.

Щодо атестації робочих у позові, з посиланням на висновки Великої палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а, зазначено, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

14.08.2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, якою недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою судді від 27.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

29.08.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви ОСОБА_1 , і відповідно, не виносило жодних рішень з цього приводу. До Головного управління було надано лише заяву від 11.07.2024, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Також управління заперечує проти вимоги про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору, адже це призведе до нецільового використання бюджетних коштів.

По суті позовних вимог Головне управління зазначає, що аналіз норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1,2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Оскільки підтверджений пільговий стаж позивача відсутній, ОСОБА_1 не має права виходу на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищезазначене, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №59 від 18.07.2024 є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

30.08.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої висновки відповідача викладені у відзиві на позовну заяву позивач вважає такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, викладені без доказів та такими, що порушують конституційні права Позивача на отримання пенсії відповідно до вимог діючого законодавства України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористалось.

Інші документи по суті справи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

11.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню 55-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач 1) з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Згідно розписки-повідомлення заявник додав до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 11.07.2024 року наступні документи:

Військовий квиток № 1/29;

Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № 112;

Довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 г. № № 179/1/5054, 03/078, ІІ-235/367, 01/ІІІ-20;

Довідка про зміну назви організації №№ б/н, б/н, 01/ХІІ-24, б/н;

Довідка про прийняття на роботу (навчання) № Л-236/336;

Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № б/н;

Документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 № 2/VІІ-24;

Документи, які засвідчують особливий статус особи №№ 48, 355;

Інші документи №№ б/н, 3214

Паспорт №616989;

Трудова книжка або документи про стаж № № 009465, 0912347.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах, Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2) (зі змінами) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - постанова № 25-1) передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV постанови № 25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (далі Відповідач 2), за результатом опрацювання якої прийнято рішення від 18.07.2024 року № 59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. В оскаржуваному рішенні зазначено наступне:

«Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за наданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно записам трудової книжки НОМЕР_2 від 02.02.1990, оскільки до ЕПС долучено лише перша (титульна) сторінка трудової.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- відповідно пільговій довідці №2/VІІ-24 від 02.07.2024, оскільки зазначена посада електрозварювальних ручного зварювання не відповідає зазначеній посаді у трудовій книжці НОМЕР_3 від 11.08.1987 електрозварювальних ручного електродугового зварювання. Також у пільговій довідці №2/VІІ-24 не зазначено атестації робочих місць, які проводилися на підприємстві».

Отже, як зазначено в оскаржуваному рішенні, страховий стаж заявника становить 39 роки 4 місяці 2 дні, пільговий стаж відсутній.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Предметом розгляду даної справи є відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон України № 1058-IV).

Частиною 5 ст.45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 року за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1). Пунктом 4.7 Порядку №22-1, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058- IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058- IV, передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, показників, затвердженим Кабінетом Міністрів та за результатами атестації робочих місць, досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Аналогічні норми містить п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок №637).

За змістом пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 10.12.2020 року по справі № 195/840/17.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , що була надана пенсійному органу разом з заявою про призначення пенсії, та встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 01.09.1984 по 14.07.1987 року навчався у Середньому професійно-технічному училищі №4 за професією «Електрозварювальник ручної зварки».

З копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 вбачається, що з 03.08.1987 року по 29.10.1987 р. позивач працював електрозварником ручного зварювання по третьому розряду в Одеському спеціалізованому управлінні № 59 «Котломонтаж» тресту Чорноморпросантехмонтаж». Був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу.

У період з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року позивач проходив військову службу.

Починаючи з 08.01.1990 року позивач працював в ОСУ - 59 «Котломонтаж» електрозварювальником третього розряду ручного зварювання. 11.11.1994 позивача звільнено за власним бажанням.

З 01.12.1994 року по 31.12.2006 року позивач працював електрозварювальником в Одеському інституті сухопутних військ, а саме в районній газовій котельні теплогосподарства факультету аеромобільних сил.

З 02.01.2007 року по 16.04.2012 року позивач працював електрозварювальником Квартирноексплуатаційному відділі м. Одеси.

Дослідивши копію трудової книжки позивача, суд встановив, що в ній зазначені записи, які містять повну інформацію: дати прийняття та звільнення, посада та місце роботи, на підставі якого документу здійснений запис у трудовій книжки, відповідні печатки та підписи уповноваженої особи.

Отже, судом встановлено, що протягом спірного періоду позивач працював електрозварювальником на різних підприємствах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442).

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2), затверджені:

- постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173;

- постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992);

- постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994);

- постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16.01.2003);

- постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (з 03.08.2016).

Так, в період роботи позивача з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року в Одеському спеціалізованому управлінні № 59 «Котломонтаж» тресту Чорноморпросантехмонтаж» на посаді електрозварника ручного зварювання по третьому розряду був чинним Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Розділом XXXII («Загальні професії) передбачалася професія «електрозварювальник».

У період роботи позивача з 08.01.1990 року по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж» електрозварювальником ручного зварювання та електрозварювальником ручного електродугового зварювання був чинним Список № 2 затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992); постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994).

Розділом XXXIII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10, передбачалася професія «електрозварювальник».

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994р. № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачена професія «електрозварники».

З аналізу наведеного вбачається, що посада позивача «електрозварник» була включена до Списків, що діяли в період такої роботи.

Згідно оскаржуваного рішення , до пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно пільговій довідці №2/VII-24 від 02.07.2024, оскільки зазначена посада електрозварювальник ручного зварювання не відповідає зазначеній посаді у трудовій книжці НОМЕР_3 від 11.08.1987 електрозварювальник ручного електродугового зварювання.

Матеріалами справи підтверджено, що період роботи, який не враховано відповідачем до пільгового стажу відповідно довідки №2/VII-24 від 02.07.2024, записаний у трудовій книжці позивача.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вже було встановлено, посада позивача «електрозварник» була включена до Списків, що діяли в період такої роботи.

У свою чергу, позивачем до ГУ ПФУ в Одеській області разом із заявою від 11.07.2024 року, а також до суду, на виконання вимог пункту 20 Порядку №637 надано уточнюючу довідку №2/VII-24 від 02.07.2024 установи, де він працював, у відповідності до Додатку №5 даного Порядку.

Суд зазначає, що дана довідка містить відомості про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, посаду позивача, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Судом встановлено, що дана уточнююча довідка повністю відповідає вимогам пункту 20 Порядку №637, а також складена за формою, що міститься у додатку 5 даного порядку.

У свою чергу, суд критично оцінює доводи відповідача 2 про те, що розбіжності в назві посади позивача свідчать про не підтвердження наявності у позивача пільгового стажу, адже вказана розбіжність не змінює сутність виконуваної електрозварником роботи та не може істотно вплинути на наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Посилання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на те, що у пільговій довідці № 2/VІІ-24 не зазначено атестації робочих місць, які проводилися на підприємстві, судом відхиляються з урахуванням наступного.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок) та розробленими на виконання постанови № 442, Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

У свою чергу відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем на підтвердження пільгового стажу були надані копій наказів про результати проведення атестацій робочих місць, а саме:

- Копія наказу про затвердження результатів атестації робочих місць;

- Копія висновку про якість атестації робочих місць по умовам праці від 08.06.1995 року № 355.

Приймаючи до уваги викладене, позивач надав, окрім трудової книжки, ще й докази атестації робочого місця. Отже, позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах наданий повний та достатній пакет документів для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено роботу ОСОБА_1 з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року та з 08.01.1990 по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж», з 01.12.1994 року по 31.12.2006 року в Одеському інституті сухопутних військ та з 02.01.2007 року по 16.04.2012 року в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси на посаді електрозварювальника, що була передбачена Списками №2, чинними у період роботи на такій посаді, й відносилась до посад з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи встановлені та з`ясовані судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18.07.2024 року №59 є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду навчання Позивача в Середньому професійно-технічному училищі № 4 за професією «Електрозварник ручної зварки» суд зазначає наступне.

Підпунктом «д» пункту 1 статті 56 Закону № 1788-XII а також статтями 40-43 Закону України «Про освіту» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійно технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до копії довідки № 112 від 28.06.2024 року, виданою Державним навчальним закладом «Тарутинський професійний аграрний ліцей» позивач навчався в Середньому професійно-технічному училищі № 4 за професією «Електрозварник ручної зварки». Відповідно до довідки, період навчання з 01.09.1984 року по 14.07.1987 року.

Слід зазначити, що відомості щодо навчання у вказаному училищі та реквізити диплому наявні у трудовій книжці позивача. Також з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 11.08.1987 вбачається, що він до початку роботи в ОСУ - 59 «Котломонтаж» трудового стажу не мав.

Як вже було встановлено, на посаду електрозварювальника ручного зварювання по третьому розряду в Одеське спеціалізоване управління № 59 «Котломонтаж» тресту Чорноморпросантехмонтаж» позивач був зарахований з 03.08.1987 року.

Враховуючи, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування позивача на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, період навчання у Середньому професійно-технічному училищі № 4 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за списком № 2.

Стосовно зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.03.2020 № 1/29 підтверджено період проходження ОСОБА_1 служби в радянській армії з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року, дані відомості також відображені у трудовій книжці позивача.

Як вже зазначалось вище, на момент призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював з 03.08.1987 року в Одеському спеціалізованому управлінні № 59 «Котломонтаж» тресту Чорноморпросантехмонтаж» на посаді електрозварника ручного зварювання по третьому розряду, яка відноситься до Списку №2. Звільнений позивач 29.10.1987 у зв`язку із призивом на військову службу.

При цьому, вказаний вище період роботи позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що період проходження позивачем військової служби, а саме з 02.10.1987 року по 09.12.1989 року, повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача за списком № 2.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З аналізу оскаржуваного рішення та наявних матеріалів справи вбачається, що Відповідачем 2 не були зараховані певні періоди роботи позивача до пільгового стажу не навівши підстав такого не зарахування. Також відповідачем не надавалась оцінка зарахуванню до пільгового стажу періоду навчання та періоду служби в армії.

З урахуванням наведеного, виходячи із обставин цієї справи, суд доходить висновку, що відповідачу для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком необхідно дослідити та надати оцінку умовам, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема щодо необхідності зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 року по 14.07.1987 року; періоду служби в армії з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року та періодів роботи з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року та з 08.01.1990 по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж», з 01.12.1994 року по 31.12.2006 року в Одеському інституті сухопутних військ та з 02.01.2007 року по 16.04.2012 року в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси.

Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2024 року, зареєстровану за № 6945, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку із врахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 року по 14.07.1987 року; періоду служби в армії з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року та періодів роботи з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року та з 08.01.1990 по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж», з 01.12.1994 року по 31.12.2006 року в Одеському інституті сухопутних військ та з 02.01.2007 року по 16.04.2012 року в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Щодо вимоги позивача стосовно звернення рішення суду до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає наступне.

Так у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З аналізу вищевикладеного випливає, що негайно виконуються рішення про присудження пенсії або інших періодичних платежів у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Проте заявлені позивачем вимоги є вимогами немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що слід відмовити позивачу у зверненні рішення суду до негайного виконання.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області було відмовлено в призначенні пенсії.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 18.07.2024 року №59.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2024 року, зареєстровану за № 6945, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку із врахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 року по 14.07.1987 року; періоду служби в армії з 23.11.1987 року по 09.12.1989 року та періодів роботи з 03.08.1987 року по 29.10.1987 року та з 08.01.1990 по 11.11.1994 року в ОСУ - 59 «Котломонтаж», з 01.12.1994 року по 31.12.2006 року в Одеському інституті сухопутних військ та з 02.01.2007 року по 16.04.2012 року в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук