Справа № 420/7078/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/7078/24

Головуючий І інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 13.05.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.03.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.09.2023р. №80 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоди її роботи: з 06.06.1979р. по 07.02.1980р. в Одеському тресті ресторанів; з 26.02.1980р. по 03.08.1981р. в столовій №32-го комбінату харчування; з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 ; з 01.08.1994р. по 01.11.1994р. у МКП «Владіс»; з 05.02.1996р. по 10.06.1999р. у ТОВ «Орлан»; з 11.06.1999р. по 30.10.2001р. у Фірмі «Ал-Хабіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи: з 06.06.1979р. по 07.02.1980р. в Одеському тресті ресторанів; з 26.02.1980р. по 03.08.1981р. в столовій № 3 2-го комбінату харчування; з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 ; з 01.08.1994р. по 01.11.1994р. у Малому колективному підприємстві «Владіс»; з 05.02.1996р. по 10.06.1999р. у ТОВ «Орлан»; з 11.06.1999р. по 30.10.2001р. у Фірмі «Ал-Хабіб», і призначити їй пенсію з урахуванням цього страхового стажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не було враховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Одеському тресті ресторанів, столовій № 3 2-го комбінату харчування, яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 , Малому колективному підприємстві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ТОВ «Орлан», а також, Фірмі «Ал-Хабіб» та відмовлено у призначенні їй пенсії, з підстав того, що за доданими документами до страхового стажу не зарахована трудова книжка НОМЕР_2 , так як титульна сторінка завірена печаткою організації, період стажу з 1999р. по 2001р. в якій не підтверджується даними ОК-5. З огляду на вказане, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило позивачці у призначенні пенсії, що, на її переконання, є протиправним та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 29.09.2023р. №80. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.09.2023р., із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 17.06.2024р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було частково порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просила змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2024р. шляхом виключення з його мотивувальної частини абзацу наступного змісту: «В обґрунтування позивачка посилається на те, що це саме той період, коли вона разом зі своєю родиною перебувала в с.Бікрово, Анауського району, Ашхабадської області країна Туркменістан, що підтверджується копією адресного листка вибуття та копією довідки Військової частини НОМЕР_3 за місцем роботи чоловіка ОСОБА_2 (а.с.36-37). В той же час, вказаний період відсутній, як запис у трудовій книжці НОМЕР_2 та не надано доказів в підтвердження перебування позивачки у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 ».

Мотивуючи апеляційну скаргу позивач зазначила, що відповідачем безпідставно відмовлено їй у включенні до загального страхового стажу спірних періодів роботи, а тому рішення відповідача від 29.09.2023р. №80 цілком обґрунтовано було визнано протиправним та скасовано судом першої інстанції, який, однак, діючи непослідовно і без урахування дійсних обставин справи, безпідставно відхилив необхідність зарахування до страхового стажу періоду роботи з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. поваром у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, виходячи саме з такої правової оцінки та висновків суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на виконання судового рішення було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.09.2023р.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд доповнити мотивувальну частину рішення суду від 13.05.2024р. словами, цифрами та знаками: «з 19.11.1987р. по 27.10.1992р.;» після слів, цифр та знаків: «Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 06.06.1979р. по 07.02.1980р.; з 26.02.1980р. по 03.08.1981р.».

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

25.07.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, належним чином повідомлене про розгляд даної справи, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення їй пенсії за віком.

Однак, 29.09.2023р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення №80 про відмову позивачці у призначенні пенсії, з тих підстав, що за доданими документами до страхового стажу не було зараховано дані трудової книжки НОМЕР_2 , так як титульна сторінка завірена печаткою організації, в якій період стажу з 1999р. по 2001р. не підтверджується даними ОК-5

Відповідно до інформації, наданої ГУ ПФУ в Одеській області від 22.09.2023р. (номер пенсійної справи 80), до скажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 зараховано наступні періоди її роботи: з 01.09.1977р. по 31.05.1979р. (навчання у навчальному закладі), з 17.06.1983р. по 18.11.1987р. (догляд за дитиною до 3р.), з 01.12.2020р. по 09.12.2020р., з 01.07.2021р. по 31.07.2021р., з 01.12.2021р. по 28.02.2022р., з 01.06.2022р. по 31.07.2022р., з 01.09.2022р. по 30.09.2022р. та з 01.11.2022р. по 30.06.2023р.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з огляду на недоведеність позивачем факту перебування у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 , дійшов висновку, що відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 06.06.1979р. по 07.02.1980р.; з 26.02.1980р. по 03.08.1981р.; з 01.08.1994р. по 01.11.1994р.; з 05.02.1996р. по 10.06.1999р.; з 11.06.1999р. по 30.10.2001р. порушує право останньої на соціальний захист, гарантоване Конституцією України і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як наслідок, суд першої інстанції зобов`язав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.09.2023р., з урахуванням оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не в повній мірі погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх частково (в межах, що оскаржуються позивачем) необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р. Починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2023р. по 31.12.2023р. - не менше 30 років.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 1999р. по 2001р., у тому числі з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. поваром у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 , так як титульна сторінка трудової книжки НОМЕР_2 завірена печаткою організації, в якій період стажу з 1999р. по 2001р. не підтверджується даними ОК-5.

Будь-яких інших підстав для не зарахування до страхового стажу вказаних періодів у спірному рішенні та, відповідно, у заявах по суті справи відповідачем зазначено не було.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, які обмежені спірним періодом її роботи з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. на посаді повара в яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції зазначає про те, що відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або ж відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України чітко встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, до матеріалів цієї справи долучено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 (дата заповнення 06.06.1979р.), з якої чітко вбачається запис №7 від 22.09.1986р. про прийняття її на роботу в ясла-садок №51 у Військовій частині НОМЕР_1 на посаду повара (наказ від 22.09.1986р. №248) та запис №8 від 27.10.1992р. про її звільнення з вказаної посади (наказ від 27.10.1992р. №226).

У світлі доводів учасників справи, суд апеляційної інстанції наголошує, що зазначені записи у трудовій книжці позивача про спірний період її роботи (з 19.11.1987р. по 27.10.1992р., що знаходиться в межах періоду роботи позивача у Військової частини НОМЕР_1 ) скріплені печаткою Військової частини НОМЕР_1 , дефектів не мають та з них можливо встановити стаж роботи ОСОБА_1 Пенсійним органом, у свою чергу, не було надано до суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

У даному випадку, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що довідка Військової частини НОМЕР_3 видана нібито за місцем роботи чоловіка позивача - ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 28.04.1981р.), а також адресний листок вибуття свідчать про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки з виписки з особової справи майора ОСОБА_2 вбачається те, що він проходив військову службу з серпня 1986р. по жовтень 1992р. саме у згаданій вище Військовій частині НОМЕР_1 , де (в межах цього ж періоду) також працювала і його дружина - ОСОБА_1 «поваром» у яслах-саду.

Жодного спростування вищевказаних висновків (або доводів про наявність неузгодженостей у вказаних вище документах) відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

У свою чергу, відмова пенсійного органу у призначенні пенсії на підставі заяви позивача через відсутність певних даних у відповідному Реєстрі за умови наявності інших належних доказів, що підтверджують її трудовий стаж, є, у даному випадку, проявом надмірного формалізму. Позивач, як громадянка України, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні лише з формальних (надуманих) підстав.

Більше того, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, у спірних правовідносинах позивач не повинна нести тягар відповідальності за наявність (або ж відсутність) у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування певної інформації.

Судова колегія також вважає за доцільне зазначити про те, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, згідно з п.3.3 розділу ІІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV» (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. за №22-1), орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам відносно одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу відносно визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

За правилами п.п.4.1 і 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При цьому, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу, особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє стосовно необхідності дооформлення документів чи надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або ж посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних та відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7); повідомляє особу, у вибраний спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу ПФУ, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.

До того ж, у постанові від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, який призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих та подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно, органи ПФУ в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути і, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем вживались якісь відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів. Більш того, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в силу процесуальної презумпції винності суб`єкта владних повноважень, не довів суду правомірність оскаржуваних дій та рішення, зокрема, жодних доказів з приводу звернення до суб`єктів, які є джерелами заповнення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за наданням необхідної інформації, зокрема щодо внесення відомостей за звітний рік БСВ у відповідному Реєстрі, не надано, як і не спростовано сам факт сплати відповідних страхових внесків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд 1-ї інстанції ухвалив цілком правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог, шляхом скасування рішення від 29.09.2023р. за №80 та зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, однак дійшов помилкових та необґрунтованих висновків про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.11.1987р. по 27.10.1992р. поваром у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим, наявні підстави для змінити мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги повністю знайшли своє підтвердження.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що без викладення (зміни) зазначених висновків у рішенні суду, при повторному розгляді її заяви про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області може у встановленому порядку прийняти рішення за наслідком розгляду такої заяви, повторно відмовивши у зарахуванні відповідного трудового стажу.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції позбавлені можливості зобов`язати пенсійний орган призначити пенсію позивачу. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушеного права та вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, доповнивши її вищевикладеними висновками.

До того ж, апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції, які слугували підставою для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, тому, враховуючи межі апеляційного перегляду справи, встановлені у ст.308 КАС України, судом не надається оцінка таким висновкам суду 1-ї інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або ж зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний спір, однак частково порушив норми матеріального і процесуального права, а також не надав належної оцінки вказаним вище обставинам справи, судова колегія, діючи у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає необхідним змінити рішення суду 1-ї інстанції в частині мотивів скасування оскаржуваного рішення відповідача та необхідності зарахування ним конкретних періодів роботи позивача.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - змінити в частині мотивів та підстав скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.09.2023 року за №80, а також часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Виключити із мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року посилання суду першої інстанції на відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.11.1987 року по 27.10.1992 року на посаді повара у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 .

Доповнити мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року висновками про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.11.1987 року по 27.10.1992 року поваром у яслах-саду Військової частини НОМЕР_1 порушує її право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 04.11.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко