Справа № 514/180/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 514/180/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови рядового поліції 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Хоруджия Марка Олександровича від 19.01.2024 року серії ЕНА № 1273571 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП., а провадження у справі закрити.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено. Скасовано постанову рядового поліції 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Хоруджия Марка Олександровича від 19.01.2024 року серії ЕНА № про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, що складається з судового збору у розмірі 605,60 гривен та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно товарно-транспортної накладної маса вантажу, який перевозив гр. ОСОБА_1 становить 44 т. 800 кг, тому у діях позивача вбачається порушення п. 22.5 ПДР, за що передбачено адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил перевезення вантажів. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 01 червня 2023 року та від 06 липня 2023 року у справах № 640/39442/21 та № 560/514/22, на які посилався суд першої інстанції апелянт вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі. Крім того, апелянт вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правничу допомогу та сума, яка була задоволена судом першої інстанції є не обґрунтованою та співмірною із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рядовим поліції 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , 19 січня 2024 року винесено постанову серії серії ЕНА № 1273571, якою на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 19 січня 2024 року о 23:53 год, керував транспортним засобом марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, перевозив вантаж, повна маса якого, згідно з ТТН, складає 40 800 кг., що перевищує дозволену загальну масу на 800 кг.

Вважаючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, застосовується до автомобільних перевізників, а не до водія транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно вимог ч.2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 № 363 та визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Натомість, ці Правила не регламентують перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами.

Разом з тим, положеннями ч.2 ст. 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

При цьому, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Фабула адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачу, полягає в тому, що ОСОБА_1 , 19 січня 2024 року о 23:53 год, керував транспортним засобом марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, перевозив вантаж, повна маса якого, згідно з ТТН, складає 40 800 кг., що перевищує дозволену загальну масу на 800 кг.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що поліцейським було невірно кваліфіковано дії позивача за частиною 1 ст. 122 КУпАП, оскільки в даному випадку правила перевезення вантажів порушені не були, тоді як вищевказані події повинні були бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП

Натомість, ст. 229 КУпАП передбачено, що розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, зокрема передбачені частиною другою статті 132-1 мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

При цьому, повноваження щодо кваліфікації адміністративного правопорушення є дискреційним повноваженням органу (посадової особи), який розглядає відповідну справу про адміністративне правопорушення. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може перебирати на себе вказані повноваження, оскільки суд контролює виключно дотримання норм чинного законодавства.

Таким чином, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню в повному обсязі, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено справу по суті, проте суд виходив з помилкових мотивів, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції даної постанови.

Крім того, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Апеляційний суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, до суду було надано звіт про виконання договору про надання правничої допомоги від 02.04.2024 року, а також квитанції адвоката про отриману оплату у загальному розмірі 5000,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності, ціна позову складає 340,00 грн. При цьому, до складу витрат на правничу допомогу адвоката було включено зокрема участь у судових засіданнях, які фактично не відбулись.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 1000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняття в цій нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року, виклавши її в редакції даної постанови.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В цій частині прийняти нове судове рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко