Справа № 160/17409/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/17409/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в адміністративній справі №160/17409/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виплаченої 01.03.2021 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виплаченої 01.03.2021 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 26.09.2022 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 26.09.2022 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки, грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018, 2019 роки, одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплачених 24.06.2023 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки, грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018, 2019 роки, одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплачених 24.06.2023 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 04.08.2014 по 26.07.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу від 29.07.2019 №152 позивача з 26.07.2019 звільнено з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту. При звільненні позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та одноразові види грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення. Позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням виплатити зазначені кошти, проте, відповідачем відмовлено у задоволенні заяви. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав. 01.03.2021 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 у сумі 46910,99 грн. 26.09.2022 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.07.2019 у сумі 149135,24 грн. 24.06.2023 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22 відповідачем виплачено на користь позивача перерахунок одноразових видів грошового забезпечення у загальній сумі 47862,04 грн. Водночас, позивач зазначає, що відповідачем не виплачено на користь позивача компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Позивач, вважаючи наявними підстави для компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року позовну заяву задоволено повністю.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконання рішень суду позивачу були здійснені виплати після надходження засвідчених у встановленому порядку копій судових рішень. Отже, відсутні підстави вважати порушеними строки здійснення відповідних виплат для застосування положень Закону №2050-ІІІ. Крім того, після звільнення позивача з військової служби (26.09.2019), отримавши розрахунок при звільненні, клопотання відповідачу про виплату недоотриманих доходів позивач не заявляв. З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2014 №162 лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.07.2014 №418 на посаду заступника командира 2 парашутно-десантної роти з озброєння 1 парашутно-десантного батальйону, який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 04.08.2014 зараховано до списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2019 №152 капітана ОСОБА_1 , колишнього помічника бронетанкової служби технічної частини, звільненого наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.06.2019 №60 відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 №3597-IV з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 26.07.2019 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 набрало законної сили 14.05.2020.

01.03.2021 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 у сумі 46910,99 грн, що підтверджується банківською випискою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2015 року як місяця, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.07.2019 включно відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.07.2019 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум;

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21 набрало законної сили 23.12.2021.

26.09.2022 на виконання вказаного рішення суду відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.07.2019 у сумі 149135,24 грн, що підтверджується банківською випискою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22, залишеним без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018, 2019 роки. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням індексації грошового забезпечення;

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22 набрало законної сили 03.05.2023.

24.06.2023 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №160/16271/22 відповідачем виплачено на користь позивача перерахунок одноразових видів грошового забезпечення у загальній сумі 47862,04 грн, що підтверджується банківською випискою.

Позивач, вважаючи наявними підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159).

Згідно з п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 по справі №816/379/16, від 30.09.2020 по справі №280/676/19, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 зауважив, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

З матеріалів справи слідує, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 набрало законної сили 14.05.2020. Таким чином, саме з 15.05.2020 (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів. Однак, виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19 відповідачем проведено лише 01.03.2021.

Також, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21 набрало законної сили 23.12.2021. Таким чином, саме з 24.12.2021 (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів. Однак, виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.07.2019 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №160/16399/21 відповідачем проведено лише 26.09.2022.

Разом з тим, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №160/16271/22 набрали законної сили 03.05.2023. Таким чином, саме з 04.05.2023 (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів. Однак, виплату позивачу одноразових видів грошового забезпечення на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №160/16271/22 відповідачем проведено лише 24.06.2023.

Отже зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Стосовно тверджень скаржника про те, що звернення до суду в даному випадку було передчасним, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», а відповідач не відмовляв у їх виплаті, то право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у постанові по справі №560/8194/20 зазначив про те, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до відповідного органу за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

Крім того, Судова палата зазначила, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІне обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в адміністративній справі №160/17409/23 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в адміністративній справі №160/17409/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко