Справа № 440/13729/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 р.Справа № 440/13729/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служба України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, повний текст складено 30.08.24 року по справі № 440/13729/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування розпорядження Державної податкової служби України № 906-р/л від 02.10.2020 року, яким анульовано ліцензію на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2 терміном дії з 27.07.2016 року по 27.07.2021 року, видану фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Державної податкової служби України від 02.10.2020 року № 906-р/л про анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Державна податкова служба України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує , що ст. 4 Закону України № 481 (у редакції від 08.08.2020) передбачено . що не дозволяється сплата за весь термін дії ліцензії, а сплата чергового платежу за ліцензії здійснюється у розмірах, встановлених цим Законом, і справляється за кожний наступний щорічний термін дії ліцензії. Так , кошти, сплачені платіжним дорученням від 16.08.2019 р. №659 було враховано, як плата за ліцензію за період з 27.07.2019 по 27.07.2020. Протягом 2020 року ФОП ОСОБА_1 до ДПС із заявою щодо продовження терміну дії Ліцензії не звертався, копію платіжного доручення з відміткою банку не надавав. Статтею 3 Закону України № 481 серед іншого передбачено, що дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості. У зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 чергового платежу за ліцензію, Державною податковою службою України Розпорядженням від 27.07.2020 № 600-р/л було призупинено дію ліцензії, яке направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 . В подальшому , у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів з моменту призупинення ліцензії, ДПС прийнято Розпорядження від 02.10.2020 № 906-р/л про анулювання ліцензії. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 440/13729/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги , просив суд залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2024.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін. перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 25.06.2002 року; вид економічної діяльності 56.10: Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 11.05 Виробництво пива.

27.07.2016 року Державною фіскальною службою України видано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 ліцензію на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2, терміном дії: з 27 липня 2016 року до 27 липня 2021 року.

02.10.2020 року Державною податковою службою України прийнято розпорядження № 906-р/л "Про анулювання ліцензії", яким вирішено анулювати ліцензію на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2, терміном дії з 27.07.2016 до 27.07.2021, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; місце провадження діяльності: АДРЕСА_2 ) у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів з моменту призупинення ліцензії.

Позивач не погодився із розпорядженням Державної податкової служби України від 02.10.2020 року № 906-р/л про анулювання ліцензії та оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що позивачем була своєчасно сплачена плата за ліцензію до закінчення граничного терміну сплати, який охоплював період дії ліцензії з 27.07.2020р. по 27.07.2021р. При цьому, дана плата була перерахована позивачем на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Докази повернення, або не зарахування вказаного платежу в матеріалах справи відсутні. Таким чином, на думку суду першої інстанції , позивач не може нести відповідальність у вигляді анулювання ліцензії з підстав несплати чергового платежу за ліцензію. Також, суд першої інстанції дійшов висновку , що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 своєчасно не отримав розпорядження Державної податкової служби України від 27.07.2020 року № 600-р/л "Про призупинення дії ліцензії", відповідно він був позбавлений можливості протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії повідомити податковий орган про сплату чергового платежу за ліцензію, або проведення повторної сплати у разі не зарахування попереднього платежу. При цьому, ненадання позивачем до податкового органу копії платіжного доручення з відміткою банку про сплату річної плати за ліцензію не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату річної плати за ліцензію, а відтак і не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання відповідальності у вигляді анулювання ліцензії. Суд першої інстанції дійшов висновку , що відповідачем не доведено правомірності спірного рішення, тому визнав протиправним та скасував розпорядження Державної податкової служби України від 02.10.2020 року № 906-р/л про анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2, терміном дії з 27.07.2016 до 27.07.2021, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом та пального на території України врегульовані Законом України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (надалі Закон України №481/95-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону України № 481/95-ВР ( в редакції станом на момент спірних правовідносин, далі Закон № 481) ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку

За правилами статті 3 Закону № 481 ( в редакції станом на момент спірних правовідносин) Ліцензії на виробництво спирту етилового, коньячного і плодового та зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв та тютюнових виробів видаються, призупиняються та анулюються органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема : несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії;

Відповідно до вимог ст. 4 Закону № 481 ( в редакції станом на момент спірних правовідносин) встановлено річну плату за ліцензії на виробництво спирту етилового, коньячного, плодового, зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, пального та для суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) первинного виноробства в розмірі 780 гривень.

Ліцензії видаються терміном на п`ять років, а плата за них справляється щорічно.

Плата за ліцензії справляється до початку виробництва зазначеної продукції органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Не дозволяється сплата за весь термін дії ліцензії.

Сплата чергового платежу за ліцензії здійснюється у розмірах, встановлених цим Законом, і справляється за кожний наступний щорічний термін дії ліцензії.

Статтею 16 Закону № 481 ( в редакції станом на момент спірних правовідносин) встановлено , що контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Тобто, суб`єкт господарювання повинен завчасно подбати про внесення чергового платежу на право виробництво спирту етилового, коньячного, плодового, зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, пального, а також надати до органу ліцензування визначені Законом України № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» документи.

Таким чином, Законом № 481 передбачено, що у разі відсутності звернення суб`єкта господарювання до органу ліцензування щодо внесення чергового платежу за ліцензію на дату спливу терміну попередньої сплати, таку ліцензію буде анульовано відповідно до вимог Закону.

Як вбачається з матеріалів справи фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 видано ліцензію на виробництво алкогольних напоїв НОМЕР_2, терміном дії: з 27 липня 2016 року до 27 липня 2021 року.

Відповідно платник повинен був щорічно сплачувати плату за ліцензію на виробництво алкогольних напоїв у розмірі - 780 грн.

Згідно інформації з електронного кабінету платника податків: 29.04.2016р. зараховано платіж у сумі - 780 грн. на підставі платіжного доручення від 29.04.2016р. №764; 19.07.2017р. зараховано платіж у сумі - 780 грн. на підставі платіжного доручення від 19.07.2017р. №465; 24.07.2018р. зараховано платіж у сумі - 780 грн. на підставі платіжного доручення від 24.07.2018р. №205; 16.08.2019р. зараховано платіж у сумі - 1560 грн. на підставі платіжного доручення від 16.08.2019р. №659.

Колегія суддів вважає , що висновок суду першої інстанції , що зарахування 16.08.2019р. платежу у сумі - 1560 грн. на підставі платіжного доручення від 16.08.2019р. №659 свідчать про те, що позивачем була своєчасно сплачена плата за ліцензію до закінчення граничного терміну сплати, який охоплював період дії ліцензії з 27.07.2020р. по 27.07.2021р. є помилковим, виходячи з наступного.

Вимогами ст. 4 Закону № 481 чітко встановлено , що плата ліцензію справляється щорічно, сплата за весь термін дії ліцензії не дозволяється, а сплата чергового платежу за ліцензії здійснюється у розмірах, встановлених цим Законом, і справляється за кожний наступний щорічний термін дії ліцензії.

Вказані вимоги ст. 4 Закону № 481 є імперативними.

Під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу за наступний щорічний термін дії ліцензії. Граничним строком сплати суб`єктом господарювання річної плати за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за відповідний рік є сплив терміну попередньої сплати, у відповідності до ст.4 Закону України №481/95-ВР.

Сплачені платіжним дорученням від 16.08.2019 р. №659 враховано податковим органом як плата за ліцензію за період з 27.07.2019 по 27.07.2020.

В інформаційній картці платника (ІКП) відсутній платіж у 2020 році за кодом бюджетної класифікації 22010500 (плата за ліцензії на виробництво спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів).

Протягом 2020 року ФОП ОСОБА_1 до ДПС із заявою щодо продовження терміну дії Ліцензії не звертався, копію платіжного доручення з відміткою банку за наступний щорічний термін дії ліцензії з 27.07.2020 по 27.07.2021р не надавав.

Колегія суддів зазначає, що внесення позивачем плати у розмірі 1560 грн. на підставі платіжного доручення від 16.08.2019р. №659 фактично є надмірною сплатою за ліцензію на виробництво алкогольних напоїв за щорічний термін дії ліцензії з 27.07.2019 по 27.07.2020, оскільки щорічна плата за ліцензію на виробництво алкогольних напоїв встановлена Законом № 481 у розмірі 780 грн. та не свідчить про внесення плати за ліцензію на право зберігання пального за наступний щорічний термін дії ліцензії з 27.07.2020 по 27.07.2021р .

Тому, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку , що зарахування 16.08.2019р. платежу у сумі - 1560 грн. на підставі платіжного доручення від 16.08.2019р. №659 свідчать про те, що позивачем була своєчасно сплачена плата за ліцензію до закінчення граничного терміну сплати, який охоплював період дії ліцензії з 27.07.2020р. по 27.07.2021р.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ст.4 Закону України №481/95-ВР щодо внесення плати за ліцензію на право зберігання пального за наступний щорічний термін дії ліцензії з 27.07.2020 по 27.07.2021р .

Так, у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 чергового платежу за ліцензію Державною податковою службою України прийнято Розпорядження від 27.07.2020 № 600-р/л , яким призупинено дію ліцензії.

Копію даного розпорядження надіслано ФОП ОСОБА_1 листом з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 .

Рекомендований лист повернувся до ДПС 02.09.2020 за закінченням терміну зберігання , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №04 6 та перелік №968 поштових відправлень зданих ДПС на Київ-53 від 30.07.2020 року.

Відповідно до статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

На момент прийняття рішення про призупинення дії Ліцензії до ДПС не надходило повідомлення щодо зміни податкової адреси ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до абзацу шостого частини дев`ятнадцятої статті 3 Закону № 481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі зокрема несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії.

Так, у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів з моменту призупинення ліцензії ДПС прийнято Розпорядження від 02.10.2020 № 906-р/л про анулювання ліцензії.

Копія Розпорядження про анулювання ліцензії надіслана ФОП ОСОБА_1 з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 .

Відправлення вручено 23.10.2020 року, про що свідчить відмітка на корінці зворотнього відправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності, передбачених ст.3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» підстав для анулювання ліцензії позивача на виробництво алкогольних напоїв, що свідчить про правомірність оскаржуваного розпорядження.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем, не надано до суду достатніх, належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваного розпорядження, водночас відповідачем доведено належними доказами його правомірність.

Враховуючи вищенаведене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 440/13729/23 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 04.11.2024 року