Справа № 420/3776/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3776/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Харченко Ю.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративний позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову ГУ ПФУ в Одеській області від 12.12.2023 року № 29 про призначення пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 15.05.2023 року.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані протиправною відмовою Відповідача у призначені Позивачу пенсії по втраті годувальника з огляду на те, що Позивачем при зверненні до Управління подано заяву на бланку, який надали працівники Управління. При цьому, до цього Позивач звертався із заявою про виплату на поховання, а також 18.04.2022 року щодо призначення пенсії, де надавалися всі необхідні документи (паспорт, код, свідоцтво про смерть, трудову книжку та інші). На день звернення до Відповідача, Позивачу виповнилось 60 років, тобто він досяг пенсійного віку, а тому має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % від його пенсії. Разом з тим, обставина того, що по формі подана заява відрізнялась від форми, затвердженої в додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядок № 22-1) не може перешкоджати її розгляду по суті.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки необхідною умовою для призначення непрацездатними членами сім`ї пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Разом з цим, на день звернення до Відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника Позивачу виповнилось повних 60 років, тобто досяг пенсійного віку, що дає підстави для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії чоловіка, на момент його смерті.

В той же час, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Проте, Відповідачем відмовлено Позивачу в розгляді заяви, чим допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів, оскільки згідно положень Порядку № 22-1 саме на працівників пенсійного органу покладено обов`язок щодо перевірки змісту заяви та її належного оформлення, а також її належної реєстрації. При цьому, на думку апелянта, та обставина, що по формі подана заява відрізнялась від форми заяви затвердженої в Додатку 1 до Порядку № 22-1, не може перешкоджати її розгляду по суті. Зміст зазначеної заяви очевидно давав змогу оцінити намір в призначенні пенсії. А у разі виявлення недоліків зави, посадові особи повинні були мене сповістити, та запропонувати заповнити заяву встановленого зразка, що також не було здійснено. Враховуючи зазначене, судом не спростовано факт подання заяви за формою встановленою Порядком 22-1, оскільки зобов`язання переглянути заяву на призначення пенсії було встановлено іншою справою.

Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено питання щодо надання до Відповідача доказів на підтвердження пенсійного віку з огляду на те, що Позивач неодноразово подавав документ на підтвердження пенсійного віку (паспорт), а саме при поданні заяви на призначення пенсії за віком у 2022 році, і по втраті годувальника, а також при оформленні допомоги на поховання. Крім того, самим Управлінням не вимагалась необхідність надання паспорта, як на підтвердження досягнення пенсійного віку.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.05.2023 року звернулася до начальника ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , яка була оформлена у довільній формі.

Листом № 13900-13402/О-02/8-1500/23 від 30.05.2023 року Відповідач повідомив Позивача про наступне: «Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявністю в 2022 році страхового стажу не менше 29 років. За заявою від 18.04.2022 року та долученими документами страховий стаж становить 11 років 5 місяців (стаж враховано по 31.08.2006 року). Рішенням від 21.04.2022 року № 29 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Оскільки Позивач не має необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV, тому відсутнє право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.».

Вважаючи таку відмову Відповідача протиправною, Позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року по справі № 420/13997/23, яке 12.12.2023 року набрало законної сили, зокрема:

- визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка викладена у листі від 30.05.2023 року № 13900-13402/О-02/8-1500/23;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду;

- в решті позову відмовлено.

На виконання зазначеного судового рішення, Відповідачем 12.12.2023 року прийнято рішення за № 29 про відмову у призначенні пенсії. Відмовляючи у призначенні Позивачу пенсії по втраті годувальника, Відповідач виходив з наступного: «дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вік на дату звернення становить 61 рік 01 місяць. До ПФУ Позивачем не була подана заява про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно з додатком 1 до Порядку. За заявою від 18.04.2022 року щодо призначення пенсії за віком та долученими документами страховий стаж становить 11 років 5 місяців (стаж враховано за всіма наданими документами по 31.08.2006 року). Рішенням від 21.04.2022 року № 29 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Оскільки Позивачем не надано документів, які підтверджують, що він є особою з інвалідністю або досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV, право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника набуде після досягнення 65 років (враховуючи наявний страховий стаж)».

Не погодившись з такою відмовою та вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області, які полягають в непризначені пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 1058-IV з мотивів неподання заяви про призначення пенсії по втраті годувальника згідно з додатком 1 до Порядку № 22-1, а також неподання необхідних документів, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення з огляду на встановлені судом фактичні обставини, та наявні у матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, оскільки у Відповідача при вирішенні питання про призначення Позивачу пенсії згідно заяви довільної форми від 15.05.2023 року були відсутні підстави для призначення по втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 15.05.2023 року. Також судом зазначено, що до заяви від 15.05.2023 року Позивачем не було додано жодних документів, які б підтверджували статус особи з інвалідністю або досягнення віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV (застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як визначено абзацами 1 та 2 частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - не менше 25 років; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - не менше 26 років; з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - не менше 27 років; з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - не менше 28 років; з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - не менше 29 років; з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - не менше 30 років.

Отже, за загальним правилом право на пенсію виникає у особи після досягнення віку 60 років та наявності визначеного цим законом стажу.

Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 3 статті 36 Закону № 1058-IV передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Абзацом 1 пункту 1.1 розділу I Порядку № 22-1 (застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії, а саме до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) заявником подаються такі заяви, а саме:

- заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1);

- заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2);

- заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3);

- заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4).

Тобто, Порядком № 22-1 встановлено Типові форми для заяв про призначення (перерахунок), виплатою пенсії.

Пунктом 1.7 розділу I передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.8. розділу I визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановлено колегією суддів, у межах цієї справи Позивач оскаржує рішення Відповідача № 29 від 12.12.2023 року про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника, що було прийнято за результатами розгляду заяви Позивача про призначення пенсії по втраті годувальника від 15.05.2023 року у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , яка була оформлена у довільній формі.

При цьому, вказане рішення Відповідачем було прийнято на виконання судового рішення по справі № 420/13997/23, яке 12.12.2023 року набрало законної сили, яким, зокрема було зобов`язано Відповідача повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року по справі № 420/13997/23 встановлено, що Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в довільній формі, написаної власноруч, без подання передбачених «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документів. Водночас, вирішення питання про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинно здійснюватися з дотриманням процедури, передбаченої «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 4 статті 78 КАС України обставини визначено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт звернення Позивача до Відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка не відповідає типовій формі, передбаченою Додатком 1 до Порядку № 22-1.

Крім того, пунктом 2.3 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника); 11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону).

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та подану Позивачем заяву про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 15.05.2023 року, колегія суддів зазначає, що до заяви не було додано жодного документу, які б підтверджували статус особи з інвалідністю або досягнення віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Зазначене також установлено Відповідачем в оскаржуваному рішенні від 12.12.2023 року № 29.

Тобто Позивач, подав 15.05.2023 року до органу Пенсійного фонду України заяву про призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , яка була оформлена у довільній формі та не відповідала Типовій, передбаченою Додатком 1 до Порядку № 22-1, а також за відсутністю жодного документу на підтвердження наявності інвалідності або досягнення віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

В свою чергу, як вбачається з оскаржуваного рішення, Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника через не подання заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно з додатком 1 до Порядку № 22-1, а також не поданням документів, які підтверджують статус особи з інвалідністю або досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган мав підстави для відмови в призначенні Позивачу пенсії по втраті годувальника на підставі заяви, поданої 15.05.2023 року.

При цьому, доводи Позивача про наявність у нього права на призначення пенсії по втраті годувальника, а також надавання всіх необхідних документів (паспорт, код, свідоцтво про смерть, трудову книжку та інші), колегією суддів не беруться до уваги, оскільки заява Позивача про призначення пенсії по втраті годувальника від 15.05.2023 року, за результатами якої було прийнято оскаржуване у цій справі рішення, таких відомостей не містила.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинно здійснюватися з дотриманням процедури, передбаченої Порядком № 22-1, оскільки орган ПФУ вирішує питання призначення пенсії відповідно до заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії.

Більш того, аналіз ч. 2 ст. 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

З огляду на обставини справи Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами протиправності рішення чи дій Відповідача в спірних правовідносинах.

Більш того, Позивач не був позбавлений права повторного звернення до пенсійного органу із заявою встановленого зразка із наданням відповідних документів щодо призначення відповідної пенсії.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог Позивача та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко