Справа № 420/16251/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача з 20.02.2018 року взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є особою, який має батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інваліда 2 групи.

21.03.2023 року засобами поштового зв`язку Укрпошта, рекомендованим листом 806, кур`єром, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачем, керуючись нормами ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», направлено заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що він має батька інваліда 2 групи. До заяви позивачем надані належні письмові докази, що нотаріально завірені, на підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується описом вкладення у цінний лист за № 806 від 21.03.2023 року, а саме: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса, нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_6 , нотаріально завірена копія довідки МСЕК групи інвалідності ОСОБА_2 серії 10ААВ за № 2584324. Вміст рекомендованого листа, перед відправкою перевірено оператором відділення поштового зв`язку 65123, підтвердженням чого слугують підпис та відтиск печатки Укрпошта.

У зв`язку з тим, що службові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 жодної відповіді на заяву від 21.03.2023 року не надали, про прийняте рішення та про результати розгляду заяви належним чином не повідомили, позивач 23.07.2023 року звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_6 для вжиття заходів реагування, на яку також відповіді не поступало.

На бездіяльність посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачем 08.02.2024 року направлено скаргу від 02.02.2024 року до Міністерства Оборони України, а також аналогічні скарги до Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України від 02.02.2024 року та 16.04.2024 року. Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, позивача повідомив про направлення скарги останнього до Генерального штабу Збройних Сил України для розгляду з подальшим повідомленням позивача та Верховну Раду України про вжиті заходи. На момент подання позову, позивачем жодної інформації за результатами розгляду скарги та вжиті заходи від Міністерства Оборони України - Генерального штабу Збройних Сил України не отримано.

Для з`ясування вказаних обставин, захисником (адвокатом) до ІНФОРМАЦІЯ_6 направлено адвокатський запит, з питанням надати відповідь та вжити заходів на звернення позивача до них. На адвокатський запит, 09.05.2024 року адвоката було проінформовано, що даних звернень від позивача останні не отримували, реагування на здійснення дій щодо оформлення відстрочки або відмові у наданні відстрочки, відповідачем також не було здійснено.

Позивач вказує, що всі листи позивача направлені рекомендованими листами з описом вкладення у цінний лист, кур`єрською доставкою, де на момент відправки вміст листів перевіряється операторами відділень Укрпошта.

Позивач вважає, що на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на отримання відстрочки від призову на проходження служби під час мобілізації, однак реалізувати своє право не в змозі, так як відповідач навмисно не реагує на письмові заяви та скарги позивача, таким чином відмовляючи йому у забезпеченні та можливості реалізації своїх Законних прав, скористатись можливістю обмежитись від проходження служби.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звертається до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Ухвалою від 03.06.2024 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи №420/16251/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 25.06.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 25.06.2024 року, з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 25.06.2024 року, відклав підготовче засідання на 06.08.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 06.08.2024 року, з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Ухвалою від 06.08.2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 420/16251/24 до судового розгляду на 11.09.2024 року.

В судове засідання, призначене на 11.09.2024 року, з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

У судовому засіданні 11.09.2024 року під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 11.09.2024 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі від 03.06.2024 року була надіслана та доставлена відповідачу в його електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд».

Однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву чи обґрунтованого клопотання про продовження строку для його подання до суду не надано.

Частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 20.02.2018 року взятий на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.03.2023 року позивачем підготовлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що він має батька інваліда 2 групи. До заяви позивачем долучено: нотаріально завірені, на підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується описом вкладення у цінний лист за № 806 від 21.03.2023 року, а саме: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса, нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_6 , нотаріально завірена копія довідки МСЕК групи інвалідності ОСОБА_2 серії 10ААВ за № 2584324.

23.07.2023 року позивачем підготовлено та направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву, в якій він просив повідомити про результати розгляду та прийняте рішення за його заявою від 21.03.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

02.02.2024 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та до Міністерства оборони України зі скаргами на бездіяльність окремих службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилася у залишенні без розгляду заяви, неповідомлення заявника про прийняте рішення та ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 , що виразилася у залишенні без розгляду заяви, неповідомлення заявника про прийняте рішення та ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Листом № 10998.4/С-5493.3/24/42.2.2 від 22.02.2024 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повідомив позивача, що у відповідності з вимогами статті 101 Конституції України, статей 13, 17, 22 Закону України скарга надіслана до Генерального штабу Збройних Сил України для розгляду та інформування позивача та Секретаріату Уповноваженого про наслідки її розгляду та вжиті заходи.

16.04.2024 року позивач звернувся з заявою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якій просив повідомити чи інформував Генеральний штаб Збройних Сил України Секретаріат Уповноваженого щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 02.02.2024 року та вжиті заходи.

Листом № 26138.4/С-14828.3/24/42.2.2 від 30.04.2024 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повідомив позивача, що скарга позивача повторно направлена до Генерального штабу Збройних Сил України.

29.04.2024 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому просив надати:

- копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 (відмова або задоволення скарги від 21.03.2023р. ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на службу) та відповідну копію відповіді на дану скаргу;

- копію відповіді на заяву ОСОБА_1 від 23.07.2023 р., що була адресована до ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- копію відповіді Генерального Штабу Збройних Сил України, які отримали ві Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України скаргу ОСОБА_1 від 02.02.2024р.

На вказаний адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_7 , листом № 943/9344 від 03.05.2024 року направив представнику позивача копію відповіді т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно громадянина ОСОБА_1 .

Згідно відповіді т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.04.2024 року, вбачається, що на розпорядження №943/4225 від 29.04.2024 року з приводу адвокатського запиту адвоката Саінчина С.О. в частині його вимог щодо надання копії документу про задоволення/відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 21.03.2023 року про надання відстрочки від проходження військової служби під час мобілізації повідомлено, що перевіркою реєстраційних обліків вхідної кореспонденції ІНФОРМАЦІЯ_5 факт надходження зазначеної заяви не підтверджено. Також зазначено, що згідно з наданої до адвокатського запиту копії накладної Укрпошти № 806 заяву ОСОБА_1 від 21.03.2023 року з доданими документами було направлено на адресу Суворовського районного суду за адресою: м. Одеса, вул. 43- Лінія, 1. Перевіркою на сайті Укрпошти поштового відправлення за трек-номером 806 встановлено, що дані про це відправленні відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Позивач вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи, протиправною, атому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі - в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В силу абзацу 17 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, з урахуванням чого, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, за результатами розгляду відповідних звернень осіб.

Відповідно до ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до п.23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Відповідно до п.8 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до порядку від 30 грудня 2022 року № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 21.03.2023 року підготовлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що він має батька інваліда 2 групи. До заяви позивачем долучено: нотаріально завірені, на підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується описом вкладення у цінний лист за № 806 від 21.03.2023 року, а саме: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , сторінки якого прошиті, скріплені підписом та печаткою нотаріуса, нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_6 , нотаріально завірена копія довідки МСЕК групи інвалідності ОСОБА_2 серії 10ААВ за № 2584324.

Вказана заява, згідно накладної Укрпошти № 806, направлена кур`єрською доставкою та в графі одержувач вказано «СУВОРОВ РАЙОННИЙ СУД ТЕРИТОРІАЛЬНИ ЛІНІЯ 43-А. 1. Одеса. 65069».

Разом з тим, суд зазначає, що згідно матеріалів справи адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_1 .

Позивач в свої скаргах, адресованих на адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Міністерства оборони України, вказує, що згідно даних трекінгу відправлень Укрпошти, відправлення 806 особисто вручено 24.03.2023 року.

Однак, позивачем роздруківки вказаного трекінгу до суду не надано, як і не надано поштового повідомлення про вручення поштового відправлення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформацій з офіційного сайту Укрпошта дані про відправлення за номером 806 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Таким чином, позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів направлення на адресу саме ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як і не надано доказів отримання останнім зазначених документів.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи не містять доказів отримання ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідного звернення позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд не вбачає бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 груп, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Зазначеного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі №825/602/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №815/3799/17, від 21.08.2018 у справі №810/3393/17.

За наведених обставин, враховуючи приписи ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку №154, за якими повноваженнями щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації надано безпосередньо відповідному територіальному органу ІНФОРМАЦІЯ_8 , суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, як військовозобов`язаному, яким має батька, інваліда 2 групи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 06.11.2024 року.

Суддя Г.В. Лебедєва