Справа № 380/1581/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позову без розгляду

29 жовтня 2024 року справа № 380/1581/21
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/1581/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «ВТБ Банк», в якому із врахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № , № , № 1 від 29.03.2018.

20.12.2021 Рішенням суду першої інстанції залишеним без змін судом апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ЄДРПОУ ВП 43968090) задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.03.2018 № , від 29.03.2018 № , від 29.03.2018 № .

17.08.2023 Постановою Верховного суду касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 скасовано. Справу №380/1581/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви суду касаційної інстанції наступні:

«У межах підстав касаційного оскарження ключовим було питання додержання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.03.2018 №, №, № 1.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Так, 26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №580/3469/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті» .

Колегія суддів зазначає, що, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.

У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».

Також судова палата акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Як встановлено судами, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом 29 березня 2018 року, з позовом до суду про їх скасування позивач звернувся лише у лютому 2021 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем не заявлялося, оскільки останній вважав, що такий строк ним не пропущено.

Отже, у цій справі спірні правовідносини виникли у період, коли у судовій практиці для звернення до суду застосовувався строк у 1095 днів, але позивач звернувся до суду після зміни загального правового підходу щодо тлумачення пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах.

Усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Зокрема, питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання, було предметом дослідження Верховним Судом у справі №640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26 листопада 2020 року, однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.

Аналогічний підхід було продемонстровано Верховним Судом при розгляді справи №580/3400/20 (постанова від 27 липня 2021 року).

Питання поновлення та продовження процесуальних строків регламентовано приписами статті 121 КАС України, згідно частини першої якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що судами попередніх інстанцій питання звернення до суду з позовом з пропуском чи у межах строку не досліджувалось.

Натомість, контролюючий орган вказував на те, що спірні податкові повідомлення-рішення були направлені поштою на податкову адресу платника податків, проте, відповідне поштове відправлення не було вручене останньому і повернулось на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відтак, як стверджував відповідач, за правилами пункту 42.5 статті 42 ПК України зазначені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими з дати проставлення відповідної відмітки про неможливість вручення кореспонденції органом поштового зв`язку, проте, позивач звернувся до суду з вимогою скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті у 2018 році лише у 2021 році, тобто з пропуском встановленого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку.

Однак, таким доводам відповідача судами першої та апеляційної інстанцій оцінки надано не було.

При цьому, суд також звертає увагу, що частинами другою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з урахуванням зміни судової практики, платник податків може звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також слід зазначити, що у разі звернення до суду поза межами вказаного строку платник податків має право клопотати про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду і в кожному конкретному випадку суд має оцінити наведені у відповідній заяві фактичні обставини щодо неможливості своєчасної реалізації права особою та перелік спрямованих нею на досягнення цієї мети заходів».

Згідно із ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На новому розгляді, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду та підтримав свої позовні вимоги повністю, представник відповідача просила суд позов залишити без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду, судом на новому розгляді встановлено наступне:

ОСОБА_1 зі 16.01.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

25.03.2008 позивачем з ВАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір № 26/1700/513, згідно з яким ОСОБА_1 Банком надано кредит у сумі 64000,00 доларів США.

Згідно із матеріалів справи 31.08.2016 ПАТ «ВТБ Банк» повідомив позивача про списання (анулювання) боргу та про виникнення і обов`язок сплати відповідних податкових зобов`язань.

На запит ГУ ДФС у Львівській області, ПАТ «ВТБ Банк» листом від 06.07.2017 № 5962/1-2 підтвердило інформацію щодо виплаченого доходу ОСОБА_1 , а також банком долучено копію повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2, згідно з написом на якому, ОСОБА_1 отримав останнє 31.08.2016.

Позивач категорично заперечує отримання та підписання ним повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2.

29.09.2023 відповідачем подано повторно заяву про залишення позову без розгляду з підстав, що ОСОБА_1 на поштову адресу ( АДРЕСА_3 ) було надіслано спірні податкові повідомлення-рішення від 29.03.2018, рекомендованим відправленням (№471) з повідомленням про вручення.

Однак, таке відправлення повернуто поштовою службою у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. За вказаними податковими повідомленнями-рішеннями 11.03.2020 року відкрито провадження про стягнення податкового боргу у справі №380/594/20, на яку посилається і сам платник у позовній заяві.

05.04.2024 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в які ним зазначено, що і в позовній заяві, і в судових засіданнях позивач неодноразово наголошував на тому, що повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2 він не отримував. Також стверджував, що підпис, прізвище, скорочене ім`я та по батькові ОСОБА_1 , що зазначено в нечіткій копії вказаного повідомлення, ним не виконувались.

Відповідачем по справі так і не надано оригіналу повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2. Відтак незасвідчена копія повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2 не може вважатись належним доказом повідомлення про анулювання боргу.

Позивач зазначає, що відповідач наголошував, що податкові повідомлення-рішення ним було надіслано рекомендованим листом №471 (зазначив в додаткових поясненнях від 12.07.2021 №486/5/13-01-20-03-05). Аналогічні доводи відповідач наводив в заяві про залишення позову без розгляду від 29.09.2023.

Механізм реєстрації рекомендованих листів та присвоєння їм штрихового кодового ідентифікатора визначено в Порядку пересилання поштових відправлень (надалі - Порядок), затвердженому та введеному в дію Наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» 12 травня 2006 №211, який винесено з метою вдосконалення технологічних процесів надання послуг поштового зв`язку на базі інформаційних технологій, підвищення надійності поштової мережі, довіри до неї з боку користувачів послуг поштового зв`язку.

Пунктом 3.1.2.1 Порядку передбачено, що при прийманні рекомендованого поштового відправлення працівник зв`язку наклеює ШКІ відповідного зразка вгорі ліворуч адресного боку відправлення (у разі відсутності місця під адресою відправника, як виняток - на вільному місці адресного боку).

Відповідно до пункту 3.1.2.2 Порядку про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція. У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції; номер поштового відправлення (через дріб після номера квитанції), вид поштового відправлення, особлива відмітка, якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою «Судова повістка», «Вручити особисто»; місце призначення; його маса; сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля. Касовий чек повинен містити таку саму інформацію, за виключенням номера розрахункової квитанції.

Пунктом 3.1.3.1 Порядку визначено, що приймання рекомендованих листів, поштових карток, секограм, бандеролей здійснюється відповідно до вимог пункту 3.1.2.1, 3.1.2.2 Порядку.

Відповідно до пункту 3.1.3.2. Порядку після наклеювання на рекомендоване поштове відправлення ШКІ до АРМ ВЗ вводяться всі реквізити, необхідні для формування інформації про прийняте поштове відправлення та тарифікації: тип відправника, вид оплати, найменування та повна адреса одержувача, вид відправлення, категорія, номер відправлення, спосіб пересилання, маса, особливі відмітки. Після закінчення приймання рекомендованого поштового відправлення на РРО роздруковується касовий чек, який видається відправнику.

Відповідно до п. 1.3 Порядку розрахункова квитанція квитанція встановленої форми та змісту, що виписується під копіювальний папір із квитанційної книжки, яка підтверджує факт надання послуг. Касовий чек - чек, що друкується реєстратором розрахункових операцій, який підтверджує факт надання послуги.

З вищенаведеного вбачається, що доказом надсилання рекомендованих листів з повідомленням про вручення є касовий чек або розрахункова квитанція, на якій проставляється відбиток календарного штемпеля, номер поштового відправлення, місце призначення.

Проте, як вбачається з рекомендованого листа №471 (рекомендованого повідомлення про вручення), відсутній підпис працівника поштового зв`язку, № поштового відправлення (штрихкод), дата відправлення, що дозволило б дійти висновку про відправлення відповідного рекомендованого листа, а відтак податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутність належних доказів надсилання рекомендованого листа №471, підтверджує відсутність можливості отримання ОСОБА_1 вказаних податкових повідомлень-рішень.

Щодо можливості дізнатись про прийняті податкові повідомлення-рішення під час розгляду справи про стягнення боргу:

Ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 11.03.2020 по справі №380/594/20 про стягнення боргу (арк. с. 49-50) було направлено згідно супровідного листа (арк.с. 54). Проте, при направленні поштової кореспонденції було допущено помилку в адресі:

- як вбачається з журналу поштової кореспонденції - вказано адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 (арк.с. 52);

- як вбачається з поштового повідомлення про відправлення рекомендованого листа -вказано адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 (арк.с. 54) - причина повернення «адресат відсутній, за закінченням терміну зберігання».

Рішення від 12.05.2020 по справі №380/594/20 (арк. с. 57-60) було направлено згідно супровідного листа (арк.с. 61). Проте, при направленні поштової кореспонденції було допущено помилку в адресі:

- як вбачається з поштового повідомлення про відправлення рекомендованого листа - вказано адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 (арк.с. 62) - причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

Як вбачається з матеріалів справи №380/594/20 про стягнення боргу, суду була відома правильна адреса позивача - ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , проте поштова кореспонденція надсилалась на помилкову адресу - АДРЕСА_4 .

З огляду на наведене вище, ОСОБА_1 вважає, що допущені судом помилки при відправленні рекомендованих листів з ухвалою від 11.03.2020 та рішенням від 12.05.2020 по справі №380/594/20, стали перешкодами для отримання ОСОБА_1 відповідної ухвали та рішення. Відтак, він не міг дізнатись про винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення з ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 11.03.2020 чи рішення від 12.05.2020 по справі №380/594/20 про стягнення боргу.

Щодо повідомлення ОСОБА_1 29.04.2020 року на інтернет сторінці суду про розгляд справи, то як вбачається з повідомлення на інтернет сторінці суду (фотокопія наявна в матеріалах справи), судом розміщено інформацію про відкладення розгляду справи про стягнення податкового боргу у справі №380/594/20.

Проте, вказана інформація не містить жодних відомостей про оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Така інформація є лише підтвердженням про повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він не здійснював підприємницької діяльності, не мав обов`язку по сплаті податкових зобов`язань з різних податків, то відповідно і не вбачав за потрібне моніторити інтернет сторінки судів. Вважає, що він не допустив необґрунтовані зволікання у захисті порушених своїх прав, свобод чи інтересів, про які йому не було відомо до арешту банківського рахунку, через який здійснювалась йому виплата пенсії, як інваліду.

Позивач також зазначає, що в максимально короткі строки після ознайомлення в листопаді 2020 року з матеріалами справи ним було подано апеляційну скаргу на рішення у справі №380/594/20 про стягнення податкового боргу, за якою ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 було поновлено строк на апеляційне оскарження з огляду на поважність причин пропуску. Одночасно в ухвалі судом вказано «Копію оскаржуваного рішення суду скаржник не отримував. З матеріалами справи ознайомився лише 06.11.2020», про що ОСОБА_1 зазначав у додаткових поясненнях від 28.09.2023.

Також в максимально короткі строки, а саме 05.02.2021 ОСОБА_1 було подано позовну заяву про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідно, після ознайомлення в листопаді 2020 з матеріалами справи №380/594/20 про стягнення боргу ОСОБА_1 вчинялись всі можливі дії щодо відновлення порушених його прав та інтересів.

З врахуванням вище наведеного, ОСОБА_1 вважає, що причинами, які заважали звернутись до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики (після 26.11.2020) є наступні:

- відсутність повідомлення ОСОБА_1 про анулювання боргу за кредитним договором, і відповідно виникнення податкового обов`язку зі сплати податку на дохід (доказом є незасвідчена копія повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2, яку ОСОБА_1 не підписував);

- надсилання поштової кореспонденції по справі №380/594/20 про стягнення податкового боргу на адресу АДРЕСА_2 , за якою ОСОБА_1 зареєстрований з 16.01.2007 року. Про правильну адресу реєстрації ОСОБА_1 суду було відомо (доказом є рекомендоване повідомлення про відправлення поштової кореспонденції, фотокопії яких були долучені до матеріалів справи із запереченнями від 11.102023);

- неналежне надсилання відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рекомендованим листом (доказом є рекомендоване повідомлення про відправлення поштової кореспонденції з відсутнім штрихкодом, датою, та місцем відправки, підписом працівника, відсутність належних касових чеків або розрахункових квитанцій як доказів надсилання рекомендованих поштових відправлень);

- відсутність інформації на інтернет сторінці суду про виникнення податкового боргу в ОСОБА_1 на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (доказом є текст повідомлення на інтернет сторінці суду про розгляд справи, розміщене 29.04.2020).

З позиції позивача, з жодних документів, які були в його розпорядженні, а також з жодної інформації у відкритих джерелах, до ознайомлення з матеріалами справи №380/594/20 (06.11.2020), позивачу не могло бути відомо про винесення податкових повідомлень-рішень у 2018 році.

З моменту зміни підходу Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами, а саме з 26.11.2020, ОСОБА_1 звернувся до суду 05.02.2021 року - тобто в строк до 2,5 місяців від дати зміни правової позиції, і в строк до 3 місяців з дати ознайомлення з матеріалами справи №380/594/20 (заява на ознайомлення подана 02.11.2020 - арк. с. 68).

Позивач вважає, що ним не було допущено необґрунтовані зволікання. Наведені вище обставини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного ознайомлення з оскаржуваними податковими-повідомленнями-рішеннями, що підтверджується належними доказами, наведеними вище.

З огляду на вище наведене позивач просив суд вказані обставини пропущення строку визнати як поважні та поновити строк звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області від 29.03.2018 № , від 29.03.2018 №, від 29.03.2018 №.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 надіслано наказ № 195 від 16.01.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення № 33 від 16.01.2018 про дату початку та місце проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією конверту та рекомендованого повідомлення про вручення (поштове відправлення № 539), які повернулися за закінченням встановленого терміну зберігання.

Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.02.2018 за №329/13-01/13-11 (поштове відправлення №052) та спірні податкові повідомлення-рішення від 29.03.2018 (поштове відправлення №052) надіслані за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчать копії конвертів та рекомендованих повідомлень про вручення, які повернулися за закінченням встановленого терміну зберігання.

11.03.2020 за спірними податковими повідомленнями-рішеннями Львівським окружним адміністративним судом відкрито провадження про стягнення податкового боргу у справі №380/594/20. Оглянувши вказану справу в судовому засіданні судом встановлено, що процесуальні документи по вказаній справі надсилались ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними копіями конвертів, які повернулися суду без вручення за закінченням терміну зберігання. Судом у вказаній справі 29.04.2020 на інтернет сторінці суду здійснено відповідне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

05.02.2021 позивач звернуся до суду із позовом по даній справі.

Також на новому розгляді, судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 зі 16.01.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

25.03.2008 позивачем з ВАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір № 26/1700/513, згідно з яким ОСОБА_1 Банком надано кредит у сумі 64000,00 доларів США.

Ще 31.08.2016 ПАТ «ВТБ Банк» повідомив позивача про списання (анулювання) боргу та про виникнення і обов`язок сплати відповідних податкових зобов`язань.

Позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи не подав, доходи у вигляді додаткового блага не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага не сплатив.

На запит ГУ ДФС у Львівській області, ПАТ «ВТБ Банк» листом від 06.07.2017 № 5962/1-2 підтвердило інформацію щодо виплаченого доходу ОСОБА_1 , а також банком долучено копію повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2, згідно з написом на якому, ОСОБА_1 отримав останнє 31.08.2016.

Позивач в судовому засіданні заперечує отримання повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомила суд про те, що з урахуванням приписів статті 521 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), Фонд забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури, і передає їх на зберігання до Національного банку України.

Відповідно Закону, всі документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності ПАТ «ВТБ БАНК», були впорядковані, оформлені Банком і передані до Національного банку України, про що складено відповідні акти (Акт 1 від 27.04.2021, Акт 2 від 14.12. 2022).

Відтак в Фонді відсутні первинні документи ПАТ «ВТБ БАНК».

Відповідно до даних, наявних у розпорядженні Фонду зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 26/1700/513 від 25.03.2008 перед ПАТ «ВТБ БАНК» були виконані в повному обсязі до дати запровадження тимчасової адміністрації, в тому числі за рахунок часткового прощення боргу, яке було проведене згідно рішення засідання Правління Банку та оформлене протоколом від 18.08.2016 № 47.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали витребування у Національного банку України, доказів які стосуються даної справи.

Національний банк України на ухвалу суду про витребування документів повідомив суд про те, що запитуваний оригінал повідомлення про анулювання боргу від 31.08.2016 №229/1700-2, згідно з яким відбулося часткове прощення боргу за кредитним договором № 26/1700/513 від 25.03.2008 укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ БАНК» не вбачається за можливим.

Згідно із ст. 121 КАС України:

1. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із ст. 122 КАС України (в редакції із 07.01.2018):

1. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 123 КАС України:

3. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

4. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Факт, що ОСОБА_1 на час спірних правовідносин зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , сторонами у справі не заперечується і не спростовується.

Далі підлягає дослідженню момент коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так позивач зі 16.01.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

25.03.2008 позивачем з ВАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір № 26/1700/513, згідно з яким ОСОБА_1 Банком надано кредит у сумі 64000,00 доларів США.

Не зважаючи на витребування судом доказів, в справі відсутні належні та допустимі докази того, що саме 31.08.2016 ПАТ «ВТБ Банк» повідомив позивача про списання боргу та про обов`язок сплати відповідних податкових зобов`язань.

Також, враховуючи висновки і мотиви, з яких скасовані рішення судів, суд встановив, що по суті спірних податкових повідомлень-рішень від 29.03.2018 (поштове відправлення №052) надіслані за адресою фактичного місця проживання позивача АДРЕСА_2 , які як і інші повернулися за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів для звернення до адміністративного суду, відповідно судом враховуються аргументи наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються аргументи відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та враховуються аргументи позивача про поновлення строку звернення до суду, як такого що пропущений з поважних причин.

Керуючись статтями 121-123, 243, 248 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву позивача про поновлення строку звернення до суду - задоволити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом по даній справі та поновити його.

У задоволенні заяв представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович