Справа № 380/20772/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29 жовтня 2024 рокум. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сидор Н.Т., перевіривши виконання позивачем вимог ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправної, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення військовослужбовця, старшого солдата стрільця 1 відділення охорони 4 взводу 4 роти охорони 3 батальйону, ОСОБА_1 , на підставі абзацу першого підпункту «г» частини 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», які військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком на 18 років;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо звільнення з військової служби на підставі абзацу першого підпункту «г» частини 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» старшого солдата стрілець 1 відділення охорони й взводу охорони 4 роти 3 батальйону, ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу звільнення з публічної служби (військової служби), відтак строк звернення до суду із цим позовом становить один місяць та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 31.05.2024 звернувся до командира 1 взводу охорони 4 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу першого та підпункту «г» 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок».

Листом №5/28/1937 від 10.06.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для звільнення з військової служби.

Оскаржуючи бездіяльність відповідача щодо не звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом 04.10.2024 (згідно з інформацією на поштовому конверті), тобто поза межами встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Разом із позовом представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

З поданого клопотання суддею не встановлено обставин, які об`єктивно унеможливлювали звернення до суду з цим позовом в межах встановленого строку, відтак ухвалою від 14.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків у спосіб: подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання ухвали судді від 14.10.2024 представник позивача подала заяву про усунення недоліків, до якої долучено клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом. У клопотанні вказує, що у попередньому клопотанні було наведено перелік обставин, через які позивач пропустив місячний строк звернення до суду з позовом, зокрема, стан фізичного здоров`я та введенні на території України воєнного стану, проте судом не було взято до уваги викладені аргументи та не визнано наведені причини поважними для пропуску строку. Наголошує на тому, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Відтак, представником позивача не наведено підстав для поновлення строку звернення до суду відмінних від тих, що були вказані первинно, та яким надавалась оцінка суддею в ухвалі від 14.10.2024.

Щодо посилань позивача на правовий режим воєнного стану, суд зазначає таке.

Введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Разом з тим, позивач не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися позивачу до суду із позовом у встановлений строк саме з підстав запровадження правового режиму воєнного стану.

Слід зазначити, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для поновлення таких строків.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі 500/1912/22.

Суддя також акцентує увагу на тому, що обставини, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду існували впродовж строку, встановленого для звернення до суду, та не відпали на момент подання позивачем позову до суду. Так, позивач скористався можливістю звернутися до суду під час дії правового режиму воєнного стану, що свідчить про те, що позивач мав можливість вчиняти активні дії з метою захисту своїх прав.

Суддя наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Зважаючи на наведене, суддя доходить висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду та відсутність підстав для поновлення такого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Зважаючи на наведене, суддя доходить висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295 КАС України, суддя

п о с т а н о в и л а :

позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправної, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. ст. 293-297 КАС України.

СуддяСидор Наталія Теодозіївна