Справа № 380/20798/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 рокусправа № 380/20798/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Мацея Михайла Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із вимогою визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.04.2023 ВП №71675172 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 92757,46 грн. (залишок 87040,95 грн.); стягнути на користь позивача судові витрати по справі в сумі (20000,00 грн. витрати на професійну правничу (правову) допомогу та 968,96 грн. судового збору).

З метою обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у відповідача на виконанні перебувало виконавче провадження №51142839 від 18.01.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 927574,63 грн. Державний виконавець 26.04.2023 виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого листа №1319/8008/2012, виданого Сихівським районним судом м.Львова 13.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 92757,46 грн. Відразу цього ж дня 26.04.2023 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №71675172 з виконання постанови №51142839, виданої 18.01.2016 ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 92757,46 грн. (залишок 87040,95 грн.).

Як вказує представник позивача, рішення суду в повній мірі не виконане державним виконавцем Гринюх Н.В., що не може слугувати підставою для винесення оскаржуваної постанови. Так, представник позивача зазначив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 15 лютого 2018 року по справі №910/1587/13 прийшов до висновку, що відповідно до Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження», обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Також за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Окрім цього представник позивача зазначає, що у виконавчому провадженні №51142829 позивач не був одноособовим боржником, а являвся солідарним боржником разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відтак представник позивача дійшов переконання, що сума виконавчого збору, зазначена у постанові державного виконавця від 26.04.2023 в розмірі 87040,95 грн., це 10% від нестягнутої суми, адже основна заборгованість по виконавчому документу становила 927574,63 грн. Однак представник позивача не погоджується з фактом того, що позивач одноособово має нести відповідальність по сплаті виконавчого збору за невиконане рішення суду та ще й за інших солідарних боржників.

Представник позивача звертає увагу на те, що постанова державного виконавця Гринюх Н.В. від 26.04.2023 ВП № 51142839 про повернення виконавчого документу стягувачу не містить інформації про суми, що були фактично стягнуті із солідарних боржників під час виконання рішення суду або відсоток виконаного рішення, а при відкритті виконавчого провадження № 51142839 від 18.01.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 927 574, 63 грн. державний виконавець не виносив постанови про стягнення виконавчого збору.

Представник позивача також зазначає, що виконавче провадження ВП №51142839 щодо виконання виконавчого листа №1319/8008/2012 від 13.03.2014, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 927574,63 грн було відкрито 18.01.2016 (на час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV), а постановою державного виконавця від 26 квітня 2023 року було завершено (виконавчий документ повернуто стягувачу). Отже, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем після повернення виконавчого документа стягувачу, тобто відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. З урахуванням редакцій Закону, які були чинними в періоди існування правопорушення, розмір виконавчого збору становить: - у період з 18.06.2016 до 6.10.2016 (відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. - у період з 6.10.2016 до 28.08.2018 - 10 відсотків фактично стягнутої суми; - у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Таким чином у періоди існування правопорушення позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась двічі.

Оскільки при відкритті виконавчого провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору, винесення постанови про стягнення виконавчого збору 26.04.2023, на думку представника позивача, є протиправним, та здійснено всупереч п. 6, 7 Розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

Представник позивача відмітив, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 1319/8008/2012, виданого Сихівським районним судом м.Львова 13.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 92757,46 грн. ПАТ «Універсал Банк» у ВП № 51142839, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі. Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 10.10.2024 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання, що відбулось 29.10.2024 сторони не з`явились, однак були належним чином повідомлені про дату, місце та час його проведення. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

За результатом проведеного судового засідання суд вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторони у справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено судом, у провадженні Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували матеріали виконавчого провадження №51142839, відкритого на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м.Львова №1319/8008/2012 від 13.03.2014 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №016-2008-233 від 14.02.2008 у розмірі 108840,88 Швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 05.08.2013 складає 927574,63 грн.

Вказане виконавче провадження №51142839 було закінчено 26.04.2023 у зв`язку із прийняттям державним виконавцем Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас державним виконавцем Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову від 26.04.2023 про відкриття виконавчого провадження №71675172 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 92757,46 грн. (залишок 87040,95 грн.). Підставою для відкриття такого виконавчого провадження слугувала постанова №51142839 від 18.01.2016 про стягнення виконавчого збору, винесена ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ Львівської області.

Вважаючи постанову державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.04.2023 про відкриття виконавчого провадження №71675172 протиправною, позивач звернувся до суду з метою її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі Інструкція №512/5, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пункт 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 цього Закону № 1404-VIII).

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Питання стягнення виконавчого збору врегульовано пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5.

Абзацами першим-четвертим пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Абзацами дванадцятим-тринадцятим пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Тобто, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» державного виконавця.

Перше за все суд відзначає, що в межах даної адміністративної справи предметом дослідження є виключно правомірність/протиправність винесення державним виконавцем Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанови від 26.04.2023 про відкриття виконавчого провадження №71675172.

Так, судом встановлено, що виконавче провадження №71675172 було відкрито на підставі постанови ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ Львівської області №51142839 від 18.01.2016 про стягнення виконавчого збору.

Така постанова державного виконавця станом на момент розгляду справи судом є чинною, доказів її скасування представником позивача до позовної заяви не долучено.

Суд наголошує на тому, що приписами абзаців дванадцятого-тринадцятого пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено імперативний обов`язок державного виконавця щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження (у випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто) постанови про стягнення виконавчого збору та прийняття за наслідком такої реєстрації постанови про відкриття виконавчого провадження з метою її виконання у порядку, встановленому Законом та Інструкцією.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач, виокремивши у інше виконавче провадження постанову ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ Львівської області №51142839 від 18.01.2016 про стягнення виконавчого збору та відкривши виконавче провадження №71675172, діяв у спосіб та в межах, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що більшість доводів представника позивача фактично зводяться до обґрунтування протиправності винесення державним виконавцем постанови №51142839 від 18.01.2016 про стягнення з позивача виконавчого збору. Разом з тими, суд вдруге відмічає, що питання правомірності чи протиправності винесення згаданої постанови не є предметом дослідження в межах даного адміністративного провадження.

Решта доводів представника позивача на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 29.10.2024.

Суддя Желік О.М.