Справа № 380/22152/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

31 жовтня 2024 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення (дію) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в оформленні відстрочки ОСОБА_1 , зафіксоване протоколі № 23 комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.09.2024 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено Повідомленням № 1115/9 від 09.09.2024 року;

- визнати протиправним і скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації від 25.09.2024 (номер та точна назва наказу на момент звернення до суду з позовною заявою невідомий), в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного;

- скасувати Наказ (Розпорядження) керівництва Академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про включення ОСОБА_1 до списків особового складу Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (номер та точна назва наказу (розпорядження) на момент звернення до суду з позовною заявою невідомий);

- зобов`язати Академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

29.10.2024 до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного приймати (ухвалювати) рішення (наказ, розпорядження, тощо) щодо призначення на іншу посаду або зміну підпорядкування, переведення до іншого підрозділу військовослужбовця ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що позивач на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву про застосування (оформлення) відносно нього відстрочки, пов`язаної з наявністю батька дружини з інвалідністю ІІ групи за умови відсутності інших не військовозобов`язаних осіб, які зобов`язані згідно з законом його утримувати. В ході спілкування представників ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем, останньому повідомили, що його перша заява про відстрочку подана ним в порядку пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає задоволенню, вручено повідомлення про відмову і в наступному часі протягом дня відносно позивача сформовано відомості про проходження ним військово-лікарської комісії. Після формування персоналом ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостей про проведення військово-лікарської комісії позивачеві керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_2 винесли мобілізаційне розпорядження (Наказ) відносно позивача і останнього призвано (мобілізовано) на військову службу під час мобілізації до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Позивача доставлено в розташування Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а саме в село Старичі Львівської області, де розташовано навчальний центр. Розпорядженням керівництва Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного внесено позивача до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому позивача не повідомили та не довели відомості про рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (полковника ОСОБА_2 ) «Про призов військовозобов`язаних військову службу під час загальної мобілізації» щодо призову військовозобов`язаного до Збройних Сил України за загальною мобілізацією до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, не повідомили номер наказу та його деталей. Поряд із тим позивачу повідомили, що він протягом трьох наступних місяців вважатиметься курсантом Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, після чого керівництвом Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного буде винесено наказ про його призначення на посаду до іншого підрозділу для подальшого проходження служби. Таким чином, відносно позивача буде винесено розпорядження (наказ) про його призначення на посаду в іншому підрозділі, що унеможливить виконання рішення суду в разі вирішення спору на користь заявника.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи відсутність необхідності у наданні учасниками справи пояснень та додаткових доказів, суд вважає за можливе розглянути заяву без їх повідомлення.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина друга статті 151 КАС України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частини перша і третя статті 152 КАС України визначає, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 висновку, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18, згідно з якою суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо «очевидності» ознак протиправних бездіяльності, дій або рішень відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності дії або рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд не погоджується із аргументами представника позивача, що у випадку якщо щодо позивача буде винесено розпорядження (наказ) про його призначення на посаду в іншому підрозділі, це унеможливить виконання рішення суду в разі вирішення спору на користь заявника, оскільки у випадку визнання протиправним і скасування наказу про мобілізацію позивача він підлягатиме звільненню з військової служби.

Проте, представник позивача в обґрунтування обставин, про які ним зазначено в заяві про забезпечення позову, не надав належних доказів, що унеможливлює надання їм оцінки судом та встановлення наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність відповідачів є очевидно протиправними.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Твердження представника позивача щодо порушення процедури розгляду заяви позивача про відстрочку та прийняття рішення за результатами такого розгляду потребують перевірки в ході судового розгляду.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Отже, на такій стадії суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідачів, оскільки заявником не надано належних доказів та обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просить заборонити Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного приймати (ухвалювати) рішення (наказ, розпорядження, тощо) щодо призначення на іншу посаду або зміну підпорядкування, переведення до іншого підрозділу військовослужбовця ОСОБА_1 .

Суд у цьому контексті зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, та який триває дотепер.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частина дев`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає поняття військовослужбовців як осіб, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм, вбачається, що військовозобов`язані, які призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового правового статусу військовослужбовці.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 призваний на військову службу.

З огляду на викладене, позивач набув правового статусу військовослужбовця.

Законом України "Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці" №2359-IX від 08.07.2022 внесено зміни до частини третьої статті 151 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відтак, на час проходження позивачем служби та на дату звернення до суду із заявою про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, в умовах якого існує заборона шляхом забезпечення позову здійснювати зупинення дії наказів, відданих військовослужбовцю, до яких будуть відноситись накази про призначення на іншу посаду або зміну підпорядкування, переведення до іншого підрозділу військовослужбовця.

Отже, оскільки позивач проходить військову службу у Збройних Силах України відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд з урахуванням частини третьої статті 151 КАС України, позбавлений процесуальної можливості забороняти відповідачу вчиняти дії, пов`язані з виконанням військовослужбовцем відповідних завдань, в тому числі забороняти приймати рішення щодо призначення на іншу посаду або зміну підпорядкування, переведення до іншого підрозділу військовослужбовця.

Інших доводів на підтвердження доцільності застосування заходів забезпечення позову представник позивача у заяві не зазначив.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, обставини для вжиття заходів забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович