Справа № 440/8776/24
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/8776/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Березіній С.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Дашка М.В.,

представника відповідачів Цибульської М.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора , Полтавської обласної прокуратури , Офісу Генерального прокурора в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Полтавської області від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2024 по дату прийняття рішення.

В обгрунтування позовної заяви позивач вказувала на протиправність рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 та як наслідок звільнення з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024, згідно наказу прокурора Полтавської області від 25.06.2024 № 344к.

Зазначила, що позивач успішно пройшла перші два етапи атестації та була допущена до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, а тому спірні правовідносини між сторонами склались саме з приводу рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, яке прийняте за результатами проходження третього етапу атестації.

Висновок Комісії про неуспішне проходження атестації ґрунтується зокрема на нібито невідповідності витрат і майна прокурора та членів сім`ї задекларованим доходам у зв`язку з придбанням автомобіля Nissan Qashqai, вартістю 615000,00 грн.

Однак, таке твердження комісії не відповідає дійсності та фактичним обставинам, оскільки станом на момент купівлі автомобіля у 2019 році у розпорядженні позивача були наступні грошові активи: заробітна плата та заробітна плата чоловіка за 2018 рік (після вирахування податків) - 392 000 грн. подарунки близьких осіб протягом 2018 року на загальну суму 132 034 грн., позика, отримана моїм чоловіком від його матері - 90 000 грн. подарунки близьких осіб протягом 2019 року на загальну суму 25 000 грн.

Отже, загальна сума наявних у сім`ї коштів на момент придбання автомобіля складала більше 630 000 грн, що свідчить про об`єктивну можливість придбання автомобіля Nissan Qashqai варістю 615000,00 грн.

Під час співбесіди позивач повідомила комісію про те, що нею було допущено технічну помилку, внаслідок якої не було відображено акумульований із заробітної плати протягом 2018 року дохід у сумі 392 000 грн. у графі "грошові активи". Крім цього, позивачем було пояснено комісії, що ці кошти були дійсно закумульовані та не витрачались на проживання, оскільки для проживання використовувалась кошти, збережені за 2017 рік, про що комісія погодилась.

У свою чергу, у графі "грошові активи" відображено подарунки близьких осіб протягом 2018 року на загальну суму 132 034 грн.

Під час співбесіди позивач пропонувала комісії дослідити пояснення та довідки про доходи близьких осіб, які підтверджують походження зазначених подарунків протягом 2018 року на загальну суму 132 034 грн.

Проте комісією, всупереч умовам Порядку та принципу всебічного і об`єктивного дослідження, а також оцінки усіх наданих прокурором пояснень та доказів, вказані документи досліджені не були взагалі, що призвело до прийняття необгрунтованого та незаконного рішення. Копії зазначених вище пояснень та довідок про доходи на підтвердження походження подарунків у сумі 132 034 грн надані до позовної заяви.

Щодо отриманої чоловіком у своєї матері позики на суму 90 000 грн. у комісії жодних питань чи сумнівів не виникло, оскільки такий правочин підтверджено договором позики від 04.01.2019.

Подарунки близьких осіб протягом 2019 року на загальну суму 25 000 грн були частково використані для купівлі автомобіля, інша частина таких коштів використовувалась для проживання нашої сім`ї.

Зазначила, що під час співбесіди надавала комісії пояснення про те, що протягом 2018 року сім`я позивача проживала за рахунок коштів, які було закумульовано станом на кінець 2017 року, а саме - 104 700 грн. Походження цих коштів підтверджено декларацією за 2017 рік та сумнівів у комісії не викликало.

Не відповідають фактичним даним висновки комісії про необхідність вирахування із загального доходу сім`ї суми на щомісячні витрати на проживання за 2018 рік, оскільки під час співбесіди позивач пояснила комісії, що остання з сім`єю жили заощадливо, продуктами харчування (овочі, фрукти, м`ясна та молочна продукція і т. д.) повністю забезпечувалися з села, де мешкають мої батьки та тримають чимале господарство. Після вказаних пояснень, окремий член комісії зазначив, що на його думку неможливо забезпечувати сім`ю продуктами в переважній більшості з домашнього господарства. Такі висновки комісії свідчать про упереджене та суб`єктивне ставлення окремих членів комісії до наданих мною пояснень, а також свідчить про прийняття рішення комісією на основі внутрішнього переконання без належного підкріплення цього рішення належними підставами.

Стверджувала, що у постановах від 29.06.2022 у справі №420/10211/20, від 11.08.2022 у справі №160/8111/20, від 07.07.2022 у справі №560/214/20, не заперечуючи наявність у кадрової комісії дискреційних повноважень надавати оцінку дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності та ухвалювати рішення за наслідками проходження прокурорами атестації, Верховний Суд зазначив, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна ґрунтуватися на приписах закону.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність.

Зазначив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно із пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ.

За приписами пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Так, пунктом 12 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ визначено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.07.2003 № 15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців" (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що "атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про державну службу". Згідно з цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема "Про державну податкову службу в Україні" (стаття 15), "Про прокуратуру" (стаття 46), "Про статус суддів" (глава VII)" (абзац 5 підпункт 5.1 пункт 5 мотивувальної частини).

Зазначив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 29.09.2021 у справі № 240/7852/20 дійшов до висновку, "...що позивач, подаючи заяву на підставі пунктів 9, 10 розділу І Порядку №221, цілком і повністю була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася на їх застосування. Тобто позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації, неявки для проходження відповідного етапу атестації, та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-ІХ. В іншому разі позивач мав повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого він не зробив" (пункт 74).

ОСОБА_1 успішно пройшла перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку із цим її було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Пунктом 13 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Предметом співбесіди є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 233 рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

На підставі досліджених матеріалів атестації кадровою комісією відповідно до пунктів 13, 17 розділу II Закону № 113-ІХ, пункту 16 розділу IV Порядку № 221 прийнято рішення від 30.04.2024 № 2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Так, як зазначено у рішенні, кадровою комісією встановлено обставини, які свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності (т.2 а.с. 1-39).

27.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Полтавської обласної прокуратури. У відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що під час проходження співбесіди Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановлено невідповідність витрат і майна прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам у зв`язку з придбанням автомобіля Nissan Qashqai. При цьому, на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , Полтавською обласною прокуратурою прийнято наказ від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024 (т.2 а.с. 194-200).

Протокольною ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

02.10.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача щодо позову (т.2 а.с. 255-256).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, заслухавши пояснення та думку сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 з 2011 року проходила службу в органах прокуратури України на різних посадах, зокрема, з грудня 2015 року - на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області (т.2 а.с. 202).

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон №113-ІХ, який, окрім іншого, передбачав обов`язкове проходження атестації діючими прокурорами.

03.10.2019 Генеральним прокурором України видано наказ №221, яким затверджено Порядок проходження прокурорами атестації. Цей Порядок встановив правила та процедуру проведення атестації прокурорів, передбаченої Законом №113-ІХ. Поряд з іншими нормами, Порядком №221 було передбачено, що для проходження атестації працівник прокуратури повинен подати заяву за формою, передбаченою додатком 2 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 9 та 10 Порядку № 2219 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку. Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді.

Як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_1 , на виконання вимог пункту 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву встановленої форми про переведення на посаду в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

ОСОБА_1 успішно пройшла перші два етапи атестації та була допущена до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, а тому спірні правовідносини між сторонами склались саме з приводу рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, яке прийняте за результатами проходження третього етапу атестації.

За результатами співбесіди Чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 (т.1 а.с. 33-44).

Приймаючи вищевказане рішення Комісія виходила з наступного:

"У повідомленні про суттєві зміни в майновому стані від 16.01.2019 прокурор вказала, що з 08.01.2019 їй належить право власності на автомобіль Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615 000 гривень.

Інформація про цей автомобіль, дату його набуття та вартість також вказана у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), поданій прокурором за 2019 рік.

На запитання кадрової комісії про джерела походження коштів на придбання цього автомобіля, прокурор повідомила, що автомобіль було придбано за рахунок доходу сім`ї за 2018 рік у розмірі 609 000 грн, коштів накопичених станом на кінець 2017 року у розмірі 104 000 грн, та позики, яку її чоловік отримав від своєї матері у розмірі 90 000 грн.

Під час співбесіди прокурор також зазначила, що ще одним джерелом походження коштів на придбання автомобіля були подарунки її близьких осіб у загальному розмірі приблизно 25 000 грн.

Кадрова комісія дослідила надану прокурором інформацію та з`ясувала, що вона не підтверджена відповідними та достатніми фактичними даними та суперечить відомостям, відображеним у деклараціях прокурора.

а) Щодо доходу сім`ї прокурора за 2018 рік кадрова комісія критично поставилася до пояснення прокурора, що дохід її сім`ї у 2018 році становив 609 000 гривень, оскільки таке пояснення суперечить інформації, яку вона вказала у декларації за 2018 рік.

Так, у декларації за 2018 рік прокурор задекларувала такі свої доходи:

- заробітну плату у розмірі 319 662 грн;

- кошти отримані від ПриватБанку за програмою " ОСОБА_2 " у розмірі 440 грн;

- подарунок у грошовій формі у розмірі 1000 грн;

- кредитні кошти у розмірі 4598 грн.

Відтак, всі доходи прокурора, які вона вказала у декларації за 2018 рік, становлять 325 700 грн.

Також прокурор задекларувала такі доходи свого чоловіка:

- заробітну плату у розмірі 125 952 грн;

- страхові виплати у розмірі 17 475 грн;

- кошти отримані від ПриватБанку за програмою "Бонус Плюс" у розмірі 121 грн;

- кредитні кошти у розмірі 8535 грн;

- подарунок у грошовій формі у розмірі 50 грн.

Сукупно всі доходи чоловіка прокурора, які вона вказала у декларації за 2018 рік, становлять 152 133 грн.

Відповідно, загальний розмір вказаного у декларації за 2018 рік доходу її та її чоловіка, становив 479 833 грн, а не 609 000 грн, як прокурор повідомила кадровій комісії.

Більше того, розмір заробітної плати прокурора та її чоловіка, які вона вказала у декларації за 2018 рік, зазначений до вирахування податків.

Під час співбесіди прокурор повідомила, що після вирахування податків, сукупний розмір фактично отриманої заробітної плати її та її чоловіка становив 360 000 грн.

Враховуючи інші доходи прокурора та її чоловіка за 2018 рік, їхній сукупний дохід після вирахування податків із заробітної плати становив приблизно 392 000 грн.

Під час співбесіди прокурор погодилася, що їхній з чоловіком дохід за 2018 рік становив орієнтовно 390 000 грн.

На запитання кадрової комісії чому прокурор зазначила серед джерел походження коштів на придбання автомобіля всі свої доходи та доходи чоловіка за 2018 рік, без вирахування витрат на проживання, вона повідомила, що її сім`я жила скромно, ощадно та що її батьки мають велике господарство в селі за рахунок якого прокурор та члени її сім`ї отримували продукти харчування.

Також вона повідомила, що помилково не задекларувала весь свій дохід та дохід її чоловіка як грошові активи у декларації за 2018 рік, тому що вони фактично його не витрачали.

На уточнююче запитання кадрової комісії щодо розміру середньомісячних витрат прокурора та членів її сім`ї у 2018 році, вона повідомила, що такі витрати становили орієнтовно 3000 - 3300 грн в місяць.

Кадрова комісія критично ставиться до таких пояснень прокурора, оскільки зазначений розмір середньомісячних витрат на сім`ю з трьох людей є меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 2018 рік.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається окремо, зокрема, для дітей віком до 6 років, дітей віком від 6 до 18 років, працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році був встановлений такий розмір прожиткового мінімуму для:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня -1626 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2018року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня -1921 гривня.

Згідно з деклараціями прокурора, окрім її чоловіка до членів її сім ї також належить їхня донька, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищезазначене, розмір прожиткового мінімуму для однієї працездатної особи на 2018 рік становив 21 692 грн, а для двох осіб - 43 384 грн. Розмір прожиткового мінімуму для доньки прокурора з 01.01.2018 по 07.09.2018

(до досягнення нею 6 років) становив 12 433 грн, а з 08.09.2018 по 31.12.2018 (після досягнення нею 6 років) - 7 341 грн.

Загалом за 2018 рік сукупний розмір прожиткового мінімуму для доньки прокурора становив 19 774 грн.

Таким чином, відповідно до закону, сукупний розмір річного прожиткового мінімуму для прокурора та членів її сім`ї у 2018 році становив 63 158 грн.

Під час співбесіди прокурор повідомила, що вони з чоловіком проживали у гуртожитку та сплачували за комунальні послуги.

Також Комісія звертає увагу, що з 27.09.2012 у власності чоловіка прокурора знаходиться автомобіль Toyota Camry, 2006 року випуску, який перебував у його власності і на момент придбання прокурором автомобіля Nissan Qashqai.

Крім того, під час співбесіди прокурор повідомила, що її дочка мала серйозне захворювання, яке потребувало лікування. У зв`язку з цим та оскільки забезпечення мінімальних потреб сім`ї з трьох осіб щодо наборів продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, що включають сплату комунальних послуг, придбання одягу, медикаментів, витрати на транспортування, харчування, засоби особистої гігієни тощо, навіть за умови часткового їх забезпечення іншими особами, потребує фінансових витрат, комісія виходить з того, що такі витрати не можуть становити менше за законодавчо визначений мінімальний розмір.

Також Комісія врахувала вищезазначені правові висновки ЄСПЛ у рішеннях Thanza v. Albania (п. 156) та Nikehasani v. Albania (п. 121) про допустимість використання у розрахунках мінімального рівня витрат показників, які були офіційно визначені органами державної влади.

Враховуючи зазначене, після вирахування сукупного розміру прожиткового мінімуму для прокурора та членів її сім`ї з вказаних у її декларації за 2018 рік доходів, загальний розмір фактично отриманого доходу прокурора та її чоловіка у 2018 році (після вирахування податків із заробітної плати), які могли бути заощаджені для придбання автомобіля, становив приблизно 330 000 грн.

в) Щодо коштів, накопичених у 2017 році

В декларації за 2017 рік прокурор зазначила, що їй та її чоловіку належать грошові активи у вигляді готівкових коштів та коштів, розміщених на банківських рахунках, у сукупному розмірі 104 700 грн.

На запитання кадрової комісії чому в декларації за 2018 рік розмір її та її чоловіка грошових активів збільшився на 27 334 грн (до 132 034 грн), прокурор повідомила, що грошові активи за 2018 рік були сформовані за рахунок грошових активів, зазначених у декларації за 2017 рік, та доходів її та її чоловіка у 2018 році.

Комісія критично поставилася до такого пояснення прокурора, оскільки, як вже зазначалося, під час співбесіди прокурор повідомила, що вона помилково не задекларувала всі свої доходи та доходи її чоловіка як грошові активи у декларації за 2018 рік.

Відтак, якщо припустити, що прокурор мала задекларувати всі свої, доходи за 2018 рік як грошові активи (за вирахуванням податків та прожиткового мінімуму), загальний розмір таких грошових активів мав би складатися з цих доходів і грошових активів, задекларованих за 2017рік.

Тому кадрова комісія погоджується, що для придбання автомобіля могли бути використані лише грошові активи у розмірі 104 700 грн, які прокурор вказала у декларації за 2017 рік.

в) Щодо позики, яку чоловік прокурора отримав від своєї матері

Прокурор надала копію договору позики від 04.01.2019, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_4 , для підтвердження отримання ним у позику грошових коштів у розмірі 90 000 грн.

г) Щодо подарунків близьких осіб прокурора на свята

Під час співбесіди прокурор повідомила, що оскільки у неї день народження в кінці року, а всі родичі знали, що вони з чоловіком збирають грошові кошти на придбання автомобіля, то подарунки їй дарували у грошовій формі на загальну суму орієнтовно 25 000 грн.

Враховуючи зазначене, загальний розмір коштів, які були у прокурора та членів її сім ї на момент придбання автомобіля, міг складися з:

- всіх отриманих доходів її та її чоловіка (після вирахування податків та прожиткового мінімуму) за 2018 рік в розмірі приблизно 330 000 грн;

- грошових активів, які прокурор вказала у декларації за 2017 рік, у розмірі 104 700 грн;

- коштів, отриманих чоловіком прокурора у позику від його матері, у розмірі 90 000 грн;

- коштів, отриманих прокурором як подарунки від її близьких осіб, у загальному розмірі 25 000 грн.

Комісія дійшла висновку, що розмір цих коштів не міг бути достатнім для придбання задекларованого прокурором автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску.

Більше того, навіть якщо допустити, що у 2018 році прокурор та члени її сім`ї дійсно витрачали 3000 - 3500 грн для проживання на місяць (36000 42000 грн на рік), загального розміру наявних грошових коштів все рівно було б недостатньо для придбання автомобіля вартістю 615 000 грн.

Таким чином, прокурор не надала підтвердження законності джерел походження коштів на придбання автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615 000 грн".

У зв`язку з зазначеним у Комісії виник обгрунтований сумнів у відповідності витрат і майна прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам.

Щодо надання недостовірної інформації про розмір грошових активів у декларації за 2018 рік.

Як уже зазначалося, у декларації за 2018 рік прокурор вказала, що сукупний розмір грошових активів, які належать їй та її чоловіку, становив 132 034 грн; При цьому, під час співбесіди з Комісією вона повідомила, що помилково не задекларувала весь свій дохід та дохід її чоловіка як грошові активи у декларації за 2018 рік, тому що вони фактично його не витрачали, а відкладали на придбання автомобіля.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції, яка була чинна станом на день подачі прокурором декларації) за 2018 ріку декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі, готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках.

Не підлягають декларуванню наявні грошові активи, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Оскільки станом на 01.01.2018 розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб, становив 1762 грн, декларуванню підлягали всі грошові активи, обсяг яких становив більше за 88 100 грн.

Відповідно до пункту 50 Роз`яснень щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3 (зі змінами та доповненнями), які були чинними на момент подання прокурором декларації за 2018 рік, у декларації зазначаються ті грошові активи, у тому числі готівкові кошти, суб`єкта декларування або членів його сім`ї, які наявні в них станом на останній день звітного періоду.

Для щорічної декларації таким днем є 31 грудня попереднього року.

Таким чином, прокурор мала вказати у розділі 12 "Грошові активи" декларації за 2018 рік усі належні їй та її чоловіку грошові активи станом на 31.12.2018.

Відповідно до розрахунків, наведених у пункті 1 розділу 111 цього рішення, після вирахування податків та прожиткового мінімуму для прокурора та членів її сім`ї, приблизний розмір сукупного доходу її та її чоловіка за 2018 рік становив більше 300 000 гривень.

Враховуючи пояснення прокурора, що у 2018 році вона та члени її сім`ї майже не витрачали грошові кошти, цей дохід мав залишатися у неї та членів її сім`ї у вигляді заощаджень станом на 31.12.2018, оскільки вже 08.01.2019 вони здійснили витрати на придбання автомобіля Nissan Qashqai. У зв`язку з цим прокурор мала задекларувати ці кошти як грошові активи у декларації за 2018 рік, однак не зробила цього.

Кадрова комісія враховує, що прокурор визнала свою помилку при недекларуванні грошових активів у декларації за 2018 рік у розмірі понад 300 000 гри, що становило більше 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 2018 рік, однак на думку кадрової комісії, неповне декларування прокурором грошових активів у такому розмірі є істотним порушенням правил декларування, оскільки згідно з вимогами Кодексу України про адміністративні правопорушення може бути підставою для притягнення суб`єкта декларування до адміністративної відповідальності ...

Таким чином, враховуючи розмір грошових активів, які прокурор не задекларувала у декларації за 2018 рік, у Комісії виник обгрунтований сумнів у дотриманні нею вимог Закону України "Про запобігання корупції" в частині подання достовірної та в повному обсязі інформації, яка підлягає наданню відповідно до закону".

На підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 керівником Полтавської обласної прокуратури 25.06.2024 видано наказ №344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024 (т.1 а.с. 25).

Позивач, не погодившись з рішенням Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації та наказом Полтавської обласної прокуратури від 25.06.2024 №344к про звільнення з посади, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею 131-1, яка вказує зокрема на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Отже, Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.

У зв`язку із імплементацією цих змін у національний правопорядок 19.09.2019 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (надалі - Закон №113-IX), у пункті 1 пояснювальної записки до проєкту якого наголошено, що після ухвалення Закону №1697-VII в органах прокуратури не відбулося повноцінного кадрового перезавантаження з метою очищення лав прокурорів від осіб, які не відповідають вимогам доброчесності і професійності, що впливало на належність рівня виконання прокурорами своїх повноважень, а також рівня підтримки діяльності прокуратури суспільством. Цей Закон спрямований не стільки на зміну форми чи змісту діяльності прокуратури, скільки на проведення оцінки діючих прокурорів критеріям професійної компетенції, доброчесності та професійної етики.

Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

За змістом цього Закону реформування прокуратури є цілеспрямованим комплексом процедур і заходів, передбачених чинним законодавством, спрямованих на трансформацію цінностей, принципів, завдань і функцій прокуратури, а також стандартів і організаційно-правових засад її діяльності. Мета цієї реформи сформувати в Україні ефективну прокуратуру, яка б користувалася повагою та довірою суспільства та сформувати високопрофесійний і доброчесний корпус прокурорів.

Реалізація кадрового перезавантаження за цим Законом відбувається у формі атестації діючих прокурорів на відповідність критеріям професійної компетенції, доброчесності та професійної етики. Встановлена цим Законом атестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (надалі - Закон №1697-VІІ; тут і далі норми цього Закону наводяться в редакції, чинній на час видання спірного наказу), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно зі статтею 4 цього Закону, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина третя статті 16 Закону №1697-VII із змінами, внесеними згідно Закону №113-IX).

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону №1697-VІІ.

У абзаці четвертому пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора) визначено, що забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя, є не лише елементом статусу прокурора, а й однією з передумов реалізації конституційного права на судовий захист. Відтак звільнення будь-якого прокурора можливе лише у порядку та на підставах, визначених законом, норми якого мають відповідати вимогам верховенства права (правовладдя), має бути спрямоване на досягнення правомірної (легітимної) мети, а застосовані при звільненні засоби мають бути домірними (пропорційними).

Підпункт 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX установлює, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом №113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо перевірки дискреції кадрової комісії під час проведення співбесіди на третьому етапі атестації прокурорів, процедура проведення якого визначена пунктом 9 розділу IV Порядку №221, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 (справа № 640/1083/20), від 22.09.2022 (справа № 200/7541/20-а), від 29.09.2022 (справа № 260/3026/20), від 20.10.2022 (справа № 140/17496/20 та 640/18156/20), від 06.10.2022 (справа № 640/777/20), від 24.10.2022 (справа №640/1358/20), від 03.11.2022 (справа № 640/1088/20), від 08.11.2022 (справа № 640/1559/20), від 17.11.2022 (справа № 280/7188/20).

Також Верховний Суд у вказаних постановах висловлював правову позицію щодо застосування пунктів 7, 9, 11, 12, 15, 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди), щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення цього органу [кадрової комісії] можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить його дискреційним повноваженням під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

Відповідно до пункту 15 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Вказана інформація необхідна для цілей атестації прокурора може бути покладена в основу матеріалів атестаційної справи відповідно до Порядку роботи кадрових комісій затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 №233 (надалі - Порядок № 233).

Порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора врегульовано розділом ІV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (надалі - Порядок №221).

Рішення кадрової комісії відповідно до Закону №113-IX та Порядку №221, Порядку №233 приймається з урахуванням інформації та відомостей щодо прокурора, у тому числі, його декларацій за попередні роки, що підлягає оцінці комісією.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Закону №1697-VІІ діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Відповідно до пункту 39 Бордоської декларації "Судді та прокурори в демократичному суспільстві" прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вищевказаних конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому.

Доброчесність це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Чинне законодавство не містить визначення поняття "доброчесність", яке використовується у процедурі атестації прокурорів.

Водночас відсутність у законі визначення цього терміну не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі № 600/1450/20-а.

Одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності (підпункт 3 пункту 9 розділу ІV Порядку № 221), є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

Відповідно до статті 3 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури від 27.04.2017, правову основу регулювання відносин у сфері професійної етики та поведінки прокурорів становлять Конституція України, закони України "Про прокуратуру", "Про захист суспільної моралі", "Про запобігання корупції", "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" та інше законодавство, що стосується діяльності органів прокуратури, накази Генерального прокурора та цей Кодекс.

Нормативною базою у цій сфері є також міжнародно-правові документи, в тому числі Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського Суду з прав людини, Керівні принципи ООН щодо ролі прокурорів, прийняті на Восьмому конгресі ООН у 1990 році, Стандарти професійної відповідальності та виклади основних обов`язків і прав прокурорів, ухвалені Міжнародною асоціацією прокурорів у 1999 році, Європейські інструкції з питань етики та поведінки прокурорів (Будапештські принципи), ухвалені Конференцією генеральних прокурорів країн - членів Ради Європи у 2005 році, та інші.

Також Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавство, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (стаття 19).

Статтею 19 Закону №1697-VІІ передбачено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийнято восьмим Конгресом Організації об`єднаних націй з попередження злочинності та поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 07.09.1990), особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи здійснення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

У Європейських керівних принципах з етики і поведінки для прокурорів ("Будапештські керівні принципи"), прийнятих на 6-й конференції Генеральних прокурорів Європи у Будапешті 31.05.2005, відзначено, що прокурори відіграють ключову роль у системі кримінальної юстиції, і повинні твердо дотримуватися професійних стандартів та підтримувати честь і гідність своєї професії; відповідати найвищим стандартам чесності і піклування, прокурори не повинні компрометувати своїми вчинками в приватному житті такі позитивні якості співробітників органів прокуратури, як чесність, справедливість і неупередженість.

Отже, до прокурора висунуто ряд вимог, які необхідно дотримуватися як в повсякденному особистому житті, так і в професійній сфері. Дотримання таких вимог позивачем як прокурором відділу прокуратури, було предметом перевірки кадровою комісією під час проведення співбесіди.

Згідно пункту 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктом 9 розділу IV Порядку №221 визначено, що для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора.

Згідно з пунктом 10 розділу ІV Порядку № 221 фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів) (пункт 11 розділу ІV Порядку №221).

Відповідно до пункту 12 розділу ІV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії (пункт 13 розділу ІV Порядку № 221).

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію.

Результати голосування вказуються у протоколі засідання (пункт 15 розділу ІV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Таким чином, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Матеріали атестаційної справи відповідно до Порядку №221 можуть містити інформацію про прокурора, в тому числі про дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.

Кадрова комісія враховує вказану вище інформацію та відомості щодо прокурора, який проходить співбесіду, у тому числі декларації, у яких міститься інформація, що підлягає оцінці комісією.

Відомості, які містяться в декларації, поданій прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, поряд з іншими відомостями, які отримано кадровою комісією відповідно до положень Порядку № 221, є матеріалами атестації, які досліджуються та обговорюються під час проведення співбесіди, за результатами якої кадрова комісія приймає рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації.

Щодо виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції здійснювати контроль та перевірку декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, колегія суддів зауважує, що у цьому зв`язку Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування пункту 15 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ та підпункту 3 пункту 9, пунктів 11 та 13 Порядку № 221, зокрема, у постановах від 14.07.2022 у справі № 640/1083/20, від 30.08.2022 у справі № 420/7408/20 та інших в частині повноважень Комісії здійснювати в рамках атестації прокурорів моніторинг способу життя прокурора або ж повної перевірки його декларацій з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

У цих постановах Верховний Суд підкреслив, що визначена чинним законодавством атестація не передбачає проведення повної перевірки декларанта на запити прокурора чи кадрових комісій. Моніторинг способу життя суб`єкта декларування передбачає лише вибіркову перевірку та на підставі повідомлень фізичних чи юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування, задекларованим ним майну і доходам.

Так, встановлений Законом України "Про запобігання корупції" порядок перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та передбачена Законом № 113-ІХ процедура атестації з проведенням співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є двома різними, окремими, законодавчо врегульованими процедурами, які мають різні правові наслідки, не підміняють та не суперечать одна одній.

Тому, наявність у НАЗК виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, яка полягає, зокрема, у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення суб`єкта декларування не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності відповідно до положень Закону № 113-ІХ.

Завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

У процедурі атестації обґрунтовані сумніви уповноваженої комісії набувають значення, а прокурор, який має намір підтвердити свою відповідність вимогам професійної етики та доброчесності, повинен спростувати такі сумніви, або довести їх необґрунтованість. В протилежному випадку, задля досягнення мети запровадженої реформи прокуратури, такі сумніви можуть бути витлумачені не на користь особи.

З огляду на визначення нового місця прокуратури в системі державної влади України, вимоги до осіб, які мають намір обійняти посаду прокурора, мають бути подібними до тих, що їх висунуто до кандидатів на посаду професійного судді та має поширюватись і на запровадження механізмів та процедур у питаннях професійної підготовки, оцінювання, призначення, кар`єрного зростання, дисциплінарної відповідальності, звільнення прокурорів тощо (рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 року №5-р(ІІ)/2020).

ЄСПЛ у рішенні по справі "Джоджай проти Албанії" (Xhoxhaj v. Albania) від 09.02.2021 (заява №15227/19), що набуло статусу остаточного 31.05.2021, з приводу результатів процедури оцінювання щодо заявниці, у результаті якої її звільнили з посади судді Конституційного суду внаслідок недекларування частини активів на банківському рахунку та спільної із чоловіком квартири.

Зокрема, ЄСПЛ у вказаній справі зазначив, що варто також враховувати особливості широко застосовних процесів аудиту активів. На думку Суду, з урахуванням того, що особисті або сімейні статки зазвичай накопичуються протягом трудового життя, встановлення жорстких часових обмежень для оцінювання статків значно обмежило б і вплинуло на здатність органів влади оцінювати законність усіх статків, набутих протягом професійної кар`єри особою, яка проходить перевірку. У зв`язку з цим оцінювання статків має певні особливості на відміну від звичайних дисциплінарних розслідувань, які потребують надання державі-відповідачу більшої гнучкості в застосуванні встановлених законом обмежень, сумісних із метою відновлення та зміцнення довіри суспільства до системи правосуддя та забезпечення високого рівня доброчесності, якого очікують від представників судової системи (пункт 349).

У ході судового розгляду встановлено, що позивачем подано Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію, що не заперечується сторонами.

21.08.2023 позивачем пройдено перший етап атестації, який полягав у складанні іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону де набрала 97 балів та була допущена до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (т.2 а.с.166-167).

12.09.2023 позивачем пройдено другий етап атестації який полягав у складанні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, за результатом якого отримано 120 балів та була допущена до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (а.с. 156-157).

Відповідно до пункту 1, 2, 13 розділу IV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди. До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що стали підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень наданих йому законом повноважень; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується відповідна процедура - атестація; є посилання на норми права, якими керується комісія як суб`єкт владних повноважень.

Аналогічний підхід відображено також у постановах Верховного Суду від 02.02.2022 (справа № 140/1032/21), від 12.05.2022 (справа № 540/1053/21), від 02.06.2022 (справа № 640/158/20) та підтримано у постанові від 11.08.2022 (справа №640/1520/20).

Так, рішенням Комісії від 19.10.2023, що міститься у протоколі Комісії № 100, ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 07.11.2023. На підставі рішення Комісії від 07.11.2023, що міститься у протоколі Комісії № 103, співбесіду було продовжено. Рішенням Комісії від 17.04.2024, що міститься у протоколі Комісії № 115, ОСОБА_1 було включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 30.04.2024 (т.2 а.с. 209).

Зі змісту розділу IV рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , випливає, що в ході співбесіди Комісія дійшла висновку про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора (т.2 а.с. 228).

У свою чергу мотивами прийняття такого рішення стали висновки Комісії щодо невідповідності витрат і майна прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам у зв`язку з придбанням автомобіля Nissan Qashqai та надання недостовірної інформації про розмір грошових активів у декларації за 2018 рік (розділ III рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу № ВА-000596 від 08.01.2019 ОСОБА_1 придбала у ТОВ "Вікрос-Дилер" автомобіль марки Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615 000 грн. (т.1 а.с. 45-48).

10.01.2019 вищевказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (т.1 а.с. 49).

16.01.2019 ОСОБА_1 подано повідомлення про суттєві зміни майнового стану, а саме в розділі "Цінне рухоме майно - транспортні засоби" вказано: автомобіль легковий, дата набуття права 08.01.2019, марка Nissan Qashqai, 2018 року випуску (т.1 а.с. 87-89).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Згідно декларації ОСОБА_1 за 2018 рік (т.1 а.с. 61-74), останньою, зокрема, задекларовано:

- заробітну плату у розмірі 319 662 грн;

- кошти отримані від ПриватБанку за програмою " ОСОБА_2 " у розмірі 440 грн;

- подарунок у грошовій формі у розмірі 1000 грн;

- кредитні кошти у розмірі 4598 грн.

Також позивач задекларувала такі доходи свого чоловіка:

- заробітну плату у розмірі 125 952 грн;

- страхові виплати у розмірі 17 475 грн;

- кошти отримані від ПриватБанку за програмою "Бонус Плюс" у розмірі 121 грн;

- кредитні кошти у розмірі 8535 грн;

- подарунок у грошовій формі у розмірі 50 грн.

Відповідно, загальний розмір вказаного у декларації за 2018 рік її доходу та чоловіка, становив 477 833 грн.

Згідно розділу 12 декларації ОСОБА_1 за 2018 рік, вказано грошові активи:

- кошти, розміщені на банківських рахунках - 12034 грн, власність ОСОБА_1 ,

- готівкові кошти - 70000 грн, власність ОСОБА_1 ,

- готівкові кошти - 50000 грн, власність ОСОБА_3 .

Як зазначив позивач під час розгляду справи, готівкові кошти сформовані за рахунок подарунків близьких осіб протягом 2018 року та окремо не декларувалися як грошові кошти, оскільки були в межах суми до 5 прожиткових мінімумів.

На підтвердження вищевикладеного позивачем надано копії письмових пояснень осіб, які здійснювали такі подарунки (т.1 а.с. 168-178).

При цьому, суд враховує, що Комісією, як в ході проведеної атестації, та і під час розгляду справи не спростовано здійснення таких подарунків.

Таким чином загальна сума доходів ОСОБА_1 та її чоловіка з урахуванням грошових активів за 2018 рік становила 609867 грн (сума без вирахування обов`язкових платежів із заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ).

Після вирахування обов`язкових платежів розмір доходів позивача та її чоловіка за 2018 рік становив 390938 грн (розділ 11 декларації).

Отже загальна сума грошових активів ОСОБА_1 та її чоловіка, згідно декларації за 2018 рік, становила 522972 грн.

Також судом встановлено та не спростовано відповідачами, що 04.01.2019 між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 90000 грн для купівлі автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску (т.1 а.с. 92).

Крім того, як пояснила позивач та відображено в рішенні Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024, до придбання автомобіля, у 2019 році ОСОБА_1 отримала від близьких осіб подарунки в загальному розмірі 25000 грн.

З вищевикладеного слідує, що станом на момент придбання ОСОБА_1 автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску, в останньої були наявні грошові кошти в розмірі понад 615 000 грн.

Стосовно тверджень Комісії, що розмір середньомісячних витрат сім`ї позивача був менший за розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 2018 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших (абзаци 1-4).

За змістом частин першої та третьої статті 4 цього Закону, прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

З аналізу вищевикладеного слідує, що прожитковий мінімум встановлюється КМУ для задоволення мінімальних потреб особи та є розрахунковою величиною, тобто саме Держава встановлює та має забезпечувати прожитковий мінімум.

Так, Комісія у своєму рішенні вказує, що витрати сім`ї позивача не можуть становити менше за законодавчо визначений мінімальний розмір.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України не встановлено відповідальності особи, яка хоче (може) витрачати на власні потреби менше за прожитковий мінімум, чи то обов`язок здійснювати такі витрати.

Більш того, як випливає з матеріалів справи, а саме пояснень близьких осіб позивача, останні знаючи, що ОСОБА_1 має бажання придбати автомобіль забезпечували їх сім`ю продуктами харчування, що не заборонено та не суперечить чинному законодавству України (т.1 а.с. 169-172).

Крім того, як пояснила позивач та слідує з декларації за 2017 рік (т.1 а.с. 50-60), ОСОБА_1 задекларовано грошові активи на кінець 2017 року в розмірі 80959 грн та 63000 грн готівкових коштів ОСОБА_3 .

При цьому, як зазначила ОСОБА_1 , під час розгляду справи, дані грошові активи використовувались сім`єю у 2018 році.

У свою чергу суд погоджується з доводами відповідачів, що завданням комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а є визначення наявності обгрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимог професійної етики і доброчесності, які, зокрема, встановлюються шляхом перевірки відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

Однак, при розгляді даної справи позивачем доведено, що станом на момент придбання автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску, в останньої були наявні грошові кошти в розмірі понад 615 000 грн.

Крім того, в ході розгляду справи судом не виявлено, що за результатами подання позивачем декларації за 2018 рік, уповноваженим суб`єктом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, в ході передбаченого статтею 511 Закону України про запобігання корупції" контролю, встановлено порушення, щодо своєчасності подання, правильності та повноти заповнення декларації.

Суд також враховує, що за весь період служби в органах прокуратури, ОСОБА_1 до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, скарги на дії прокурора не надходили.

Як зазначив представник відповідачів у судовому засіданні, за результатами таємної перевірки доброчесності ОСОБА_1 , згідно Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, порушень не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України 2. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне визнати протиправним та скасування рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу керівника Полтавської області від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024., суд зазначає таке.

Оскаржений наказ прийнято на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 та згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №113-ІХ.

Так, підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №113-ІХ (у редакції Закону України від 15 червня 2021 року №1554-IX) визначено, що прокурори та слідчі органів прокуратури (...) звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання такої підстави, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, неуспішне проходження прокурором атестації є самостійною і самодостатньою підставою для його звільнення з посади.

При цьому фактичною підставою, юридичним фактом для звільнення слугує рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Таким чином, оскільки судом у цій справі визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , то й оскаржений наказ, що виданий на підставі зазначеного рішення, належить визнати протиправним та скасувати, а позовні вимоги в цій частині - задовольнити, як і похідні від них вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області.

Так, відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки позивача звільнено з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області, то він підлягає поновленню саме на цій посаді з 26.06.2024.

У силу частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У спірних відносинах суд вважає за доцільне застосувати вищевказану норму КЗпП України, оскільки норми спеціального Закону не містять положень які регулювали б це питання.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 №13" зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У матеріалах справи наявна довідка Полтавської обласної прокуратури від 13.08.2024 № 21-99вих24 про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , зі змісту якої суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 1777,77 грн (т.2 а.с. 139).

Відповідно до кількості робочих днів, що минули за час вимушеного прогулу позивача, стягненню на його користь підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.06.2024 по день постановлення рішення суду у розмірі 158221,53 грн (сума вказана без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Окрім того, оскільки судом ухвалено рішення про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вказує, що пунктами 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А тому, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м.Київ), Полтавської обласної прокуратури (, вул. 1100-річчя Полтави, 7, м.Полтава), Офісу Генерального прокурора (, вул. Різницька, 13/15, м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Полтавської області від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 25.06.2024.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2024 по день постановлення рішення в справі у розмірі 158221,53 грн (сума вказана без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.11.2024.

Суддя С.О. Удовіченко