Справа № 420/21495/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21495/24
Головуючий в 1 інстанції Стефанов С.А.

Дата і місце ухвалення 12.08.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024р. у справі №420/21495/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у виплаті пенсійних сум ОСОБА_1 , які підлягали виплаті її померлому чоловіку ОСОБА_2 за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №540/2706/20, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 у справі №540/1129/21 та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у справі №420/2643/23 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 пенсійні суми, які підлягали виплаті її померлому чоловіку ОСОБА_2 за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №540/2706/20, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 у справі №540/1129/21 та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у справі №420/2643/23 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що пенсійний орган виконав судові рішення у справах №540/2706/20, №540/1129/21, №420/2643/23 в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.

Виплата заборгованості пенсійних коштів за рішенням суду проводиться по надходженню коштів з Державного бюджету в порядку загальної черговості, після виділення коштів для виплати Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів Головному управлінню.

Додатково апелянт зазначив, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження №64548654 від 17.02.2021 у справі №540/2706/20, №67232939 від 22.10.2021 у справі №540/1129/21 в якому стягувачем на виконання рішення суду є ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 не є стягувачем у вказаних виконавчих провадженнях, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримував пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року у справі №540/2706/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року за довідкою про грошове забезпечення для нарахування (перерахунку) пенсії від 26 серпня 2020 року № 6/2/3231.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 року скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду в справі №540/1129/21 та прийняте нове яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 року без застосування обмеження максимального розміру пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2022 року у справі №420/2643/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.10.2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії з урахуванням надбавок до пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні двох непрацездатних членів сім`ї у розмірі 100% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) склав актовий запис №1326 від 14.06.2024 року та видав свідоцтво про смерть №369243 Серії НОМЕР_1 , наявне в матеріалах справи.

Позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 03.09.2010 року №053484 серія НОМЕР_1 .

В установлений законом шестимісячний строк з дня смерті пенсіонера ОСОБА_2 , а саме 24.06.2024 року позивачка звернулася з заявою до відповідача, у якій просила виплатити недоотриману пенсію померлого чоловіка згідно рішень суду по адміністративних справах №540/2706,20 сума боргу 215437,96 грн., №540/1129/21 сума боргу 228722,17 грн., №420/2643/23 сума боргу 1147569,00 грн.

Однак відповідач листом від 25.06.2024 року №5588-5473/С-05/8-2100/24 відмовив позивачці у задоволенні заяви за відсутню правових підстав.

З наданих відповідачем листів від 16.11.2021 року №8444-7703/С-03/8-2100/21та від 04.07.2023 року № 5249-4611/С-02/8-2100/23 розрахунок суми заборгованості за рішенням суду №540/2706/20 складає 215437,96 грн., за рішенням суду в справі №540/1129/21 сума заборгованості складає 230056,35 грн., за рішенням суду №420/2643/23 складає 114569,00 грн., яку померлий чоловік позивачки ОСОБА_2 не отримав за життя.

Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та вважаючи її протиправною, позивачка звернулась до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив, з огляду на приписи ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач має право на отримання нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 суми пенсії нараховану на виконання судових рішень у справах №540/2706/20, №540/1129/21, №420/2643/23, а тому у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Частиною 1 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Таким чином, вищевказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини, вказаним вище особам є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована до виплати, але недоодержана за життя померлого пенсіонера.

Відповідно до пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Посилання апелянта на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень статті 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки виплата спірної суми можлива лише на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання нарахованої суми пенсії згідно з рішенням суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого) є неприйнятними з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в силу якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 по справі №200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1 статті 52 Закону № 1058-IV та частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною 1 статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідачем не заперечується, що ГУ ПФУ в Херсонській області за життя пенсіонера ОСОБА_2 на виконання судових рішень було проведено перерахунок його пенсії, яка залишилися не виплаченою.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що сума недоодержаної померлим ОСОБА_2 пенсії, за виплатою якої ОСОБА_1 звернулась до відповідача, як дружина померлого пенсіонера з числа військовослужбовців, яка має право на одержання такої суми пенсії, є заборгованістю з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання рішення суду, а тому у розумінні статті 61 Закону № 2262-ХІІ є саме сумою пенсії, яка підлягала виплаті позивачу.

Разом з цим, незважаючи на покладений на органи Пенсійного фонду України згідно зі статтею 61 Закону № 2262-ХІІ вищевказаний обов`язок, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_2 вказаної суми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції наявність підстав для задоволення позову.

За таких підстав, з огляду на приписи ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач, ОСОБА_1 , має право на отримання нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 суми пенсії нараховану на виконання судових рішень у справах №540/2706/20, №540/1129/21, №420/2643/23, а тому у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_2 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, на підставі рішення Херсонського окружного адміністративного суду по справах №540/2706/20, Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №540/1129/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2643/23.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024р. залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик