Справа № 380/17853/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 рокусправа № 380/17853/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З. , секретар судового засідання Антонюк Ю.І., за участю : представника позивача Рубцова В.В., представника відповідача Онищака М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Ляшко Р.В., про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовної заявою в якій просить :

-визнати протиправними та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 15.09.2021 № 361-о/с Про звільнення ОСОБА_1 в частині припинення державної служби за ініціативою суб`єкта владних повноважень та звільнення ОСОБА_1 з 15.09.2021 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, а також накази ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2021 № 36-о/с Про звільнення ОСОБА_1 та від 01.03.2021 № 122-о/с Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 19.02.2021 № 36-о/с, які стали підставою для його фактичного звільнення з 15.09.2021;

-поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, або на рівнозначній посаді в структурі та штатному розписі слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, з 15.09.2021;

-стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.09.2021 по день поновлення на роботі;

-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.09.2021 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що скорочення посад державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові не відбулось, змінилось лише найменування посад слідчих та підрозділів, у штаті яких ці посади передбачено, водночас фактично скорочення посади ОСОБА_1 слідчий не відбулось, що свідчить про відсутність законних підстав для звільнення. Крім того зазначає, що на час спірних правовідносин на ОСОБА_1 розповсюджувалися гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на час проходження ним військової служби за контрактом. Оскаржувані накази видані не уповноваженою особою та з порушенням окремих питань процедури звільнення державного службовця. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову з огляду на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. В рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР було прийнято Закон України від 03.12.2019 №305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, та відповідно до якого ДБР набуло статусу державного правоохоронного органу. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 9 Закону №305-ІХ організаційна структура ДБР визначається Президентом України. Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020 та наказом ДБР від 15.10.2020 року №581 Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, яким було затверджено структуру Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Проте, Законом України Про Державне бюро розслідувань, зокрема статтею 14-3, не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом. Наказом ДБР від 28.12.2019 №343 затверджено Порядок зміни категорії посад працівників ДБР, які заміщуються державними службовцями, на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, пунктом 6 якого передбачено, що зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця відповідно до ст. 87 Закону України Про державну службу та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс. Виключно за умовами проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки, переможець конкурсу призначається на відповідну посаду. При виведенні скороченої посади із штатного розпису або підприємства будь-якої форми власності відбувається звільнення працівника. Наказом ДБР №198/ДСК від 20.10.2020 затверджено зміни до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Відповідно до вищевказаного наказу посаду державної служби слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові виведено з штатного розпису та введено нові посади (іншої категорії) рядового та начальницького (із спеціальними званнями ДБР) штатні посади у слідчих відділах в т.ч. Перший (з дислокацією у м. Львові) Тож, відбулось скорочення посади позивача. Переведення працівників ДБР як державних службовців на посади інших категорій неможливий. Позивача належним чином попереджено про наступне вивільнення наказом ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-ос Про попередження працівників із яким позивач ознайомився у той же день. Здійснення Директором Державного бюро розслідувань повноважень, визначених у Закону України Про Державне бюро розслідувань, стосовно працівників, зокрема державних службовців, щодо призначення, переведення, звільнення, в сукупності з іншими є повноваженнями, що притаманні керівнику державної служби в Державному бюро розслідувань. Вакантної посади державної служби в ТУ ДБР у м. Львові (слідчий), на яку міг бути переведений державний службовець ОСОБА_1 не було. З огляду на викладене, накази, що оскаржуються позивачем, винесені правомірно, у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства, порушень трудового законодавства, про які зазначає позивач не було.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що відзив не ґрунтується на чинному законодавстві України та у ньому наведено виключні власні міркування та трактування норм законодавчих та підзаконних нормативно правових актів України. Звільнення позивача з посади на підставі положень п.1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу без запропонування як державному службовцю, будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі (за наявності) є протиправним, порушує принципи верховенства права, допускає дискримінацію та порушення базових принципів державної служби, а також суперечить висновкам Європейського суду з прав людини. Кількість слідчих в оновленій структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові не зменшено, а отже не скорочено посади слідчих цих структурних підрозділів.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначає, що доказом скорочення посад є наказ ДБР №198/ДСК від 20.10.2020, яким посаду державної служби, яку займав позивач виведено зі штату з 01.03.2021. крім того на спірні правовідносини не пощирюються гарантії передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України, а укладення ОСОБА_1 контракту не перешкоджає звільненню його на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України Про державну службу, яка допускає можливість розірвання трудового договору з будь-яким державним службовцем, в тому числі тим, який уклав контракт.

Крім того, представником відповідача подавались додаткові пояснення по справі.

Представником позивача подавались заперечення на додаткові пояснення.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд зазначає про таке.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 04.02.2020 № 16 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

22.10.2020 наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові № 188-о/с Про попередження працівників вирішено персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Львові про наступне вивільнення, посади яких скорочуються. 1.1. з 30 листопада 2020 р. (додаток 1); 1.2 з 22 грудня 2020 р. (додаток 2); 1.3. з 31 грудня 2020 р. (додаток 3); 1.4. з 31 січня 2021 р. (додаток 4).

28.01.2021 наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові № 19 о/с Про внесення змін до наказу у підпункті 1.4 пункту 1 наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 22 жовтня 2020 № 188-о/с Про попередження працівників словосполучення 31 січня 2021 року замінено на словосполучення з 28 лютого 2021 року.

22.10.2020 позивач ознайомлений з письмовим попередженням про наступне вивільнення від 22.10.2020 №12-12-26858вих.20, згідно якого у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові відповідно до наказу від 20.10.2020 року №198 ДСК Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік, позивача попереджено про наступне скорочення посади слідчого Першого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові через 30 календарних днів з моменту вручення попередження.

Згідно з наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 19.02.2021 №36-о/с Про звільнення ОСОБА_1 у відповідності до п.п.2, 5 ч.3 ст.13 Закону України Про Державне бюро розслідувань, п.1 ч.ч.1 та 4 ст.87, ст.89 Закону України Про державну службу, наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №198 ДСК Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові на 2020 рік, позивача звільнено з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, 01.03.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Оскільки в день звільнення (01.03.2021) позивач не з`явився на роботу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, 01.03.2021 відповідачем видано наказ №120-о/с Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 19.02.2021 №36-о/с в частині, що стосується дати звільнення, якою слід вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Під час тимчасової непрацездатності 29.03.2021 позивач уклав контракт про проходження військової служби.

02.07.2021 відповідачем прийнято наказ №267-о/с Про увільнення від роботи ОСОБА_1 на час проходження військової служби в особливий період з 01.04.2021 до 28.03.2024 із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час проходження військової служби в особливий період за контрактом. Підстава: заява ОСОБА_1 , копія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.03.2021, витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2021 №74, копія листка непрацездатності серії ПЛВ №026926 від 31.03.2021.

15.09.2021 відповідачем прийнято наказ №360-о/с, згідно якого визнано таким, що втратив чинність, наказ від 02.07.2021 №267-о/с Про увільнення від роботи ОСОБА_1 на час проходження військової служби в особливий період з 15.09.2021. Приймаючи вказаний наказ, відповідач керувався п.5 ч.3 ст.13 Закону України Про Державне бюро розслідувань та правовим висновком Верховного Суду, висловленим під час розгляду справи №640/11024/20 (постанова від 28.07.2020).

15.09.2021 відповідачем прийнято наказ №361-о/с Про звільнення ОСОБА_1 з 15.09.2021.

Позивач не погоджується з наказами про звільнення звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини регулюються Законами України Про Державне бюро розслідувань від 12.11.2015 № 794-VІІІ (далі Закон №794-VІІІ), Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (зі змінами, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 889-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частин 2, 3 ст. 14 Закону України Про Державне бюро розслідувань служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про державну службу державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України Про державну службу цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями статті 1 Закон України Про Державне бюро розслідувань (у редакції, чинній до 27.12.2019) передбачено, що державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Тобто, законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно з Законом України Про державну службу та державної служби особливого характеру, згідно з Законом України Про Державне бюро розслідувань, встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців Державного бюро розслідувань.

При цьому, враховуючи правовий статус Державного бюро розслідувань, державні службовці, які працюють у вказаному правоохоронному органі на відміну від державних службовців органів виконавчої влади мають певні особливості вступу, проходження та припинення державної служби, які визначені спеціальним законодавством, зокрема Законом України Про Державне бюро розслідувань.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач перебував у трудових відносинах з ТУ ДБР, розташованому у м. Львові з 04.02.2020 та мав статус державного службовця.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону України Про державну службу державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Редакція статті 87 Закону України Про державну службу зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 №117-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади, які набули чинності з 25.09.2019, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України Про державну службу, в редакції Закону від 14.01.2020 №440-IX, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

02.02.2020 набрав чинності Закон України від 12.12.2019 №378-IX Про внесення змін до Кодексу законів про працю України, яким внесені зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції.

Нормами зазначеного Закону змінений порядок скорочення державних службовців.

Відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, після внесення Законом України від 14.01.2020 №440-IX змін до Закону України Про державну службу положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України Про державну службу, на час прийняття спірного наказу була врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, тому до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми спеціального законодавства.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувало скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Згідно з статтею 1 Закон України Про Державне бюро розслідувань (у редакції, чинній з 27.12.2019) державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Отже, із Законом України від 03.12.2019 №305 Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань, який набрав чинності з 27.12.2019 відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань: з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Закону України Про Державне бюро розслідувань (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.

Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань.

Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про Державне бюро розслідувань трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України Про державну службу. Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 14-3 Закону України Про Державне бюро розслідувань передбачено, що державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України Про державну службу.

Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.

Беручи до уваги положення статті 14-3 Закону України Про Державне бюро розслідувань, переведення працівників ДБР між посадами різних категорій є неможливим і суперечить вимогам закону.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України Про Державне бюро розслідувань територіальні управління Державного бюро розслідувань діють на підставі положень, що затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України Про Державне бюро розслідувань керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 12 Закону України Про Державне бюро розслідувань Директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів Державного бюро розслідувань; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 №343 Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань (із змінами, внесеними наказами від 02.01.2020 №1 та від 03.01.2020 №2) затверджений Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (далі по тексту - Порядок №343).

Відповідно до пункту 6 Порядку №343 зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України Про державну службу) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. З прийняттям рішення Директором Державного бюро розслідувань або особою, яка виконує його повноваження, про зміну категорії посади, Управління кадрової роботи та державної служби готує проекти наказів:

- Про затвердження Переліку посад у центральному апараті (територіальних управліннях) Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами - щодо внесення відповідних змін до Переліку посад;

- Про внесення змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань та відповідні зміни, погоджує з заінтересованими самостійними структурними підрозділами та подає на підпис Директору Державного бюро розслідувань.

Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України Про державну службу у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Таким чином, внаслідок реалізації приписів Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань та Указу Президента України від 05.02.2020 №41/2020 фактично відбулась заміна структури Державного бюро розслідувань шляхом віднесення до державного правоохоронного органу із створенням нової структури шляхом реорганізації державного органу.

При цьому скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 (справа №640/11024/20).

У зазначеній вище постанові Верховного Суду від 28.07.2021 (справа №640/11024/20) також висвітлена наступна правова позиція: Водночас, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово може, означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Таким чином, відповідач не зобов`язаний пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у ДБР.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже слід виснувати, що при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, положення ч. 2 ст. 40 та ч. 2 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Щодо доводів позивача про підписання оскаржених наказів не уповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 Закону України Про Державне бюро розслідувань директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань та їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань. Такі особи призначаються на посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням конкурсних комісій, що проводять конкурс на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 цього Закону.

Директор територіального управління Державного бюро розслідувань, серед іншого:

1) організовує роботу відповідного територіального управління щодо виконання повноважень Державного бюро розслідувань, наказів і розпоряджень Директора Державного бюро розслідувань;

2) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до статті 12 цього Закону.

За змістом статті 14 вказаного Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань. Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас відповідно до підпункту 3 та 7 частини 1 статті 2 Закону України Про державну службу керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі; суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Системний аналіз положень законодавства свідчить, що директор ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, видавав наказ щодо звільнення позивача в межах своєї компетенції та з дотриманням положень відповідних законів.

Щодо доводів позивача про гарантії передбачені ст.119 КЗпП України, відповідно до якої за ним повинна зберігатись посада і середній заробіток, як за військовослужбовцем, призваним на строкову військову службу у особливий період, суд зазначає наступне.

Умови проходження військової служби встановлені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1991 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 ЗУ №2232-XII, згідно з якою військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку (...) укладають контракт про проходження військової служби. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом (частина 4 статті 19 Закону №2232-XII ).

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 26 Положення контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач мав бути звільнений з 01.03.2021 на підставі наказу №36-о/с від 19.02.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Оскільки в день звільнення (01.03.2021) позивач не з`явився на роботу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, 01.03.2021 відповідачем видано наказ №120-о/с Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 19.02.2021 №36-о/с в частині, що стосується дати звільнення, якою слід вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Під час тимчасової непрацездатності 29.03.2021 позивач уклав контракт про проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У відповідності до п.23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.

Пунктом 25 вказаного Положення передбачено, що про дату набрання чинності контрактом, а також про продовження строку контракту у першому і другому його примірниках робиться відповідний запис, який засвідчується підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.

Пунктом 11 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 29.03.2021 між позивачем і Міністерством оборони України, передбачено, що контракт набирає чинності з 29.03.2021.

Отже, початок проходження військової служби ОСОБА_2 слід обчислювати саме з 29.03.2021.

Суд відмічає, що контракт укладений позивачем 29.03.2021, у той час коли наказ про його звільнення первинно прийнято 19.02.2021. В день звільнення (01.03.2021) позивач не з`явився на роботу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, 01.03.2021 відповідачем видано наказ №120-о/с Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 19.02.2021 №36-о/с в частині, що стосується дати звільнення, якою слід вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Отже, приймаючи до уваги те, що станом на час прийняття оскаржуваних наказів обставини передбачені статтею 119 КЗпП України були відсутні, стверджувати про їх порушення відповідачем не вбачається за можливе.

Судом встановлено, 02.07.2021 відповідачем прийнято наказ №267-о/с Про увільнення від роботи ОСОБА_1 на час проходження військової служби в особливий період з 01.04.2021 до 28.03.2024 із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час проходження військової служби в особливий період за контрактом. Підстава: заява ОСОБА_1 , копія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29.03.2021, витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2021 №74, копія листка непрацездатності серії ПЛВ №026926 від 31.03.2021.

15.09.2021 відповідачем прийнято наказ №360-о/с, згідно якого визнано таким, що втратив чинність, наказ від 02.07.2021 №267-о/с Про увільнення від роботи ОСОБА_1 на час проходження військової служби в особливий період з 15.09.2021. Приймаючи вказаний наказ, відповідач керувався п.5 ч.3 ст.13 Закону України Про Державне бюро розслідувань та правовим висновком Верховного Суду, висловленим під час розгляду справи №640/11024/20 (постанова від 28.07.2020).

15.09.2021 відповідачем прийнято наказ №361-о/с Про звільнення ОСОБА_1 з 15.09.2021.

Таким чином, посилання позивача на те, що при винесенні наказу про звільнення позивача не були враховані положення законодавства про працю, є помилковим з огляду на законодавче врегулювання спірних правовідносин.

З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази є такими, що прийняті у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших похідних позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від попередніх.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій у прийнятті рішення, що оскаржується.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2024 року.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна