Справа № 200/6490/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року справа №200/6490/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року (головуючий суддя І інстанції - Молочна І.С.), складене у повному обсязі 18 січня 2024 року, у справі № 200/6490/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , позивача, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області:

- визнати протиправними дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо розрахунку розміру пенсії з 22 лютого 2023 року в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_3 на неповнолітню ОСОБА_2 , які виразились у неврахуванні до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею періоди роботи за Списком №1 та до страхового стажу роботи періоди з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року, а також заробітну плату з грудня 1993 року по грудень 1995 року, з квітня 1996 року по квітень 1998 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, здійснити донарахування з 22 лютого 2023 року пенсії призначеної у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , за померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зарахувати до його пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею періоди роботи за Списком №1 та до страхового стажу роботи періоди з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року, а також заробітну плату з грудня 1993 року по грудень 1995 року, з квітня 1996 року по квітень 1998 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року, зокрема, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області:

1) щодо не зарахування до загального страхового стажу померлого ОСОБА_3 періодів роботи з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року;

2) щодо не зарахування до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею за Списком №1 періодів роботи з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року;

3) щодо неврахування заробітної плати ОСОБА_3 відповідно до архівних довідок від 20 березня 2023 року №1476-с, №1478-с, при призначенні відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 з 22 лютого 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу померлого ОСОБА_3 періоди роботи з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи померлого ОСОБА_3 з повним робочим днем під землею за Списком №1 періоди роботи з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 22 лютого 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 , з урахуванням заробітної плати ОСОБА_3 відповідно до архівних довідок від 20 березня 2023 року №1476-с, від 20 березня 2023 року №1478-с та раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період роботи померлого з 01.06.1999 по 30.03.2000 не зараховано до страхового стажу через відсутність відомостей за даними персоніфікованого обліку. Низка періодів роботи не зараховано до пільгового стажу, оскільки померлий працював на території російської федерації.

Вважає, що дії управління є правомірними.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 28 серпня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружились ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище дружини після одруження: « ОСОБА_5 ».

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 жовтня 2009 року ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08 квітня 2023 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

08 квітня 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із власноруч написаною заявою, в якій просила під час призначення пенсії у разі втрати годувальника малолітню ОСОБА_2 врахувати довідки про заробітну плату померлого ОСОБА_3 від 20 березня 2023 року №1476-с, №1478-с на руднику «Піраміда» арх. Шпіцберген.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом вих.№18298-18884/А-02/8-0500/23 надало відповідь на звернення позивача на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України від 22 вересня 2023 року №ВЕБ-05001-Ф-С-23-223096, яке зареєстровано за вх.№18884/А-0500-23, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян», та за результатами розгляду повідомлено, що з 22 лютого 2023 року адресат перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_3 на неповнолітню ОСОБА_2 , призначену відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон 1058), надіслано протокол розрахунку пенсії в разі втрати годувальника, розрахунок заробітної плати ОСОБА_3 та розрахунок стажу ОСОБА_3 .

З 22 лютого 2023 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23 жовтня 2023 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому, зокрема, зазначив, що діючи на підставі Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , з метою більш якісного захисту прав та законних інтересів довірителя виникла необхідність у отриманні:

1. Інформації - на якій підставі під час призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_3 на неповнолітню ОСОБА_2 , не був врахований пільговий стаж роботи за Списком № 1 та страховий стаж роботи ОСОБА_3 з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року.

2. Інформації - на якій підставі під час розрахунку та призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_3 на неповнолітню ОСОБА_2 , не була врахована заробітна плата за період роботи ОСОБА_3 до 2000 року.

Відповідь на зазначений адвокатський запит в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до записів №2-19 копії трудової книжки серії НОМЕР_5 , на ім`я « ОСОБА_3 » (російською мовою):

- з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року - працював учнем гірника з ремонту гірничих видобуток для проходження виробничої практики в «Шахта ім. Д. С. Коротченко» Селидівського виробничого об`єднання з видобутку вугілля;

- з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року - працював гірничим з майстром для проходження виробничої практики в «Шахта ім. Д. С. Коротченко» Селидівського виробничого об`єднання з видобутку вугілля;

- з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року - працював учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею у в/о «Селидіввуголь» треста «Селидіввуглестрой» Селидівського шахтопрохідного управління;

- з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року - працював гірником з ремонту гірничих видобуток, гірничим майстром, гірником з ремонту гірничих видобуток підземним з повним робочим днем під землею Виробничого об`єднання «Арктіквуголь» арх. Шпіцберген» (з 14 грудня 1995 року надано відпустку);

- з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року - працював гірником з ремонту гірничих видобуток з повним робочим днем під землею, виконуючим обов`язків змінного помічника начальника дільниці підготовчих та гірничо-капітальних робіт гірничим майстром, гірником з ремонту гірничих видобуток підземним з повним робочим днем під землею Виробничого об`єднання «Арктіквуголь» арх. Шпіцберген» (з 26 квітня 1998 року надано відпустку);

- з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року - працював економістом в «Українській торгівельній компанії».

Крім того, архівні довідки федерального казенного підприємства «російський державний архів економіки» від 20 березня 2023 року №1476-с, №1478-с містять відомості виключно про розмір заробітної плати « ОСОБА_3 » за періоди роботи на руднику «Піраміда» Виробничого об`єднання «Арктіквуголь» з грудня 1993 року по грудень 1995 року, з квітня 1996 року по квітень 1998 року.

Згідно із розрахунком страхового стажу форми РС-право ОСОБА_1 , стаж для розрахунку ОСОБА_3 , до загального страхового стажу зараховано період навчання з 01 вересня 1989 року по 30 травня 1993 року та періоди з 01 квітня 2000 року по 31 липня 2003 року, з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 31 березня 2005 року, 01 липня 2005 року по 31 липня 2005 року, 01 вересня 2005 року по 31 січня 2006 року, з 01 березня 2006 року по 31 липня 2006 року, з 01 жовтня 2006 року по 31 серпня 2007 року, 01 вересня 2007 року по 21 грудня 2007 року, з 22 грудня 2007 року по 31 січня 2008 року, з 01 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, з 01 березня 2010 року по 30 вересня 2010 року, з 01 листопада 2010 року по 25 листопада 2010 року, 25 липня 2011 року по 31 жовтня 2022 року; періоди з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року до загального страхового стажу не зараховано.

Згідно із розрахунком страхового стажу форми РС-право ОСОБА_1 , стаж для розрахунку ОСОБА_3 , до загального страхового стажу також не зараховано період з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема,: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону № 1058-IV.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; […].

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно абзацу 1 частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Отже, Закон №1058-IV встановлює, що заробітна плата за період до 30 червня 2000 року повинна враховуватись не лише в тому випадку, якщо страховий стаж осіб починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, а й за бажанням самих пенсіонерів.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2.10. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (зі змінами) (далі - Порядок №22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Щодо неврахування відповідачем довідок від 23 березня 2023 року №1476-с, №1478-с про заробітну плату померлого годувальника ОСОБА_3 при призначенні пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, при призначенні пенсій громадянам України застосуванню підлягають:

- норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на відповідні пенсійні виплати;

- норми міжнародного договору - у разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення.

З огляду на зазначене, при вирішенні питання про призначення пенсії громадянину України уповноважений територіальний орган Пенсійного Фонду України має встановити наявність чинного міжнародного договору України, яким встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення. У разі відсутності такого договору застосуванню підлягають норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на призначення відповідного виду пенсії.

Постановою Верховної ради України №1958-ХІІ від 10 грудня 1991 року «Про ратифікацію Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав» було ратифіковано Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав, підписану від імені України 08 грудня 1991 року у м. Мінську.

Відповідно до статей 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08 грудня 1991 року високі Договірні Сторони гарантують своїм громадянам незалежно від їхньої національності або інших відмінностей рівні права і свободи. Кожна з Високих Договірних Сторін гарантує громадянам інших Сторін, а також особам без громадянства, що проживають на її території, незалежно від їхньої національної належності або інших відмінностей громадянські, політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи відповідно до загальновизнаних міжнародних норм про права людини. Високі Договірні Сторони розвиватимуть рівноправне і взаємовигідне співробітництво своїх народів і держав у галузі політики, економіки, культури, освіти, охорони здоров`я, охорони навколишнього середовища, науки, торгівлі, у гуманітарній та інших галузях, сприятимуть широкому інформаційному обміну, сумлінно і неухильно дотримуватимуться взаємних зобов`язань. Сторони вважають за необхідне укласти угоди про співробітництво у зазначених галузях.

Уряди держав - учасниць Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08 грудня 1991 року, керуючись статтями 2, 4 цієї Угоди, уклали 13 березня 1992 року Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода від 13 березня 1992 року).

Відповідно до статті 1 Угоди від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року:

1. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

2. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

3. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26 березня 2008 року №01-1/2-07 визначено, зокрема, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди від 13 березня 1992 року. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідачем повинна була бути врахована заробітна плата, отримана померлим годувальником на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються, зокрема, щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України слід дійти висновку, що за особами, яким в період дії міжнародного договору набули відповідного страхового стажу для отримання пенсії з урахуванням норм такого міжнародного договору, зберігається право на її отримання, оскільки на момент припинення дії міжнародного договору вже існує захищене право особи на пенсійні виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10 січня 2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

У той же час, російською федерацією 11 червня 2022 року було прийнято закон №175-ФЗ (мовою оригіналу) «О денонсации российской федерацией соглашения о гарантиях прав граждан государств - участников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения», який відповідно до статті 2 вказаного закону набрав чинності 30 червня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року російська федерація з 01 січня 2023 року не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації, з 01 січня 2023 року.

Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13 березня 1992 року припинила дію з 19 червня 2023 року щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди.

Проте, в частиною другою статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року було гарантовано, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили.

Посилання пенсійного органу на припинення з 01 січня 2023 року росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, суд відхиляє, оскільки померлий годувальник за життя набув трудовий стаж у той час, коли вказана Угода діяла, як зі сторони України, так і зі сторони російської федерації, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.

Крім того, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення Закону України від 01 грудня 2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, з 23 грудня 2022 року, а положення Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» з 02 грудня 2022 року.

Після зупинення дії Конвенція Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з Російською Федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами Росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостиля.

Однак, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи, що довідки від 23 березня 2023 року №1476-с, №1478-с про заробітну плату померлого годувальника ОСОБА_3 за періоди роботи на території російської фередації до 24 лютого 2022 року приймалися на території України без спеціального посвідчення, вимога відповідачів про необхідність їх легалізації є безпідставною.

Відтак, відповідачем-1 протиправно не враховано довідки від 23 березня 2023 року №1476-с, №1478-с про заробітну плату померлого годувальника ОСОБА_3 при призначенні пенсії позивачу у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 .

Отже, довідки від 23 березня 2023 року №1476-с, №1478-с про заробітну плату померлого годувальника ОСОБА_3 підлягають врахуванню органами Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії позивачу у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 .

Щодо вимог зарахувати до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею за Списком №1 та до страхового стажу періоди роботи померлого годувальника ОСОБА_3 з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами вище та не заперечується відповідачами, до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 не зараховано періоди з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_5 у графах « Фамилия », « Имя », «Отчество» зазначено російською мовою: « ОСОБА_3 », що, на думку відповідачів, не відповідає прізвищу, імені та по батькові померлого годувальника українською мовою - « ОСОБА_3 ».

Суд зауважує, що не можна позбавляти позивача права на належну пенсію у зв`язку з тим, що трудова книжка померлого годувальника серії НОМЕР_5 містить недолік, який допущено роботодавцем, а саме: на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_5 у графах « Фамилия », « Имя », « Отчество » зазначено російською мовою « ОСОБА_3 ».

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством вимог пунктів 2.2., 2.6 Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, із розрахунку страхового стажу форми РС-право ОСОБА_1 , стаж для розрахунку ОСОБА_3 , та виписки із системи персоніфікованого обліку форми ОК-5 по застрахованій особі ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_6 ) судом встановлено, що періоди роботи ОСОБА_3 з 01 квітня 2000 року по 31 липня 2003 року, з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 31 березня 2005 року, 01 липня 2005 року по 31 липня 2005 року, 01 вересня 2005 року по 31 січня 2006 року, з 01 березня 2006 року по 31 липня 2006 року, з 01 жовтня 2006 року по 31 серпня 2007 року, 01 вересня 2007 року по 21 грудня 2007 року, з 22 грудня 2007 року по 31 січня 2008 року, з 01 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, з 01 березня 2010 року по 30 вересня 2010 року, з 01 листопада 2010 року по 25 листопада 2010 року, 25 липня 2011 року по 31 жовтня 2022 року, які містяться у записах №20-38 трудової книжки серії НОМЕР_5 на ім`я « ОСОБА_3 » (російською мовою), зараховані відповідачем-1 до загального страхового стажу при призначенні позивачу пенсії у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 .

В свою чергу, суд зауважує, що зарахування зазначених періодів роботи ОСОБА_3 до страхового стажу не є спірним питанням у цій справі.

Отже, відомості у зазначених документах не є суперечливими та підтверджують одна одну.

Враховуючи зазначене, трудова книжка серії НОМЕР_5 на ім`я « ОСОБА_3 » (російською мовою), належить померлому годувальнику - « ОСОБА_3 » (українською мовою). Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд відхиляє, як підставу для не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, доводи відповідачів, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_5 у графах « Фамилия », « Имя », «Отчество» зазначено російською мовою « ОСОБА_3 », тому не відповідає прізвищу, імені та по батькові померлого годувальника українською мовою - « ОСОБА_3 ».

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу, при призначенні позивачу пенсії у разі втрати годувальника на ОСОБА_2 , спірні періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 .

Разом із цим, згідно розрахунку страхового стажу, форма РС-право, відповідачем зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_3 період навчання з 01 вересня 1989 року по 30 травня 1993 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині зарахування періодів з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року до загального страхового стажу слід відмовити, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Приписами статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №439/1148/17.

З аналізу зазначеного положення вбачається, що застосування норм постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 або 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Викладе зумовлює висновок суду, що надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Сторонами не оспорюється факт надання позивачем трудової книжки серії НОМЕР_5 , на ім`я « ОСОБА_3 » (російською мовою), при зверненні до органу пенсійного фонду з питання призначення пенсії.

Як встановлено судом вище, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 , на ім`я « ОСОБА_3 » (російською мовою), померлий годувальник ОСОБА_3 :

- з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року - працював учнем гірника з ремонту гірничих видобуток для проходження виробничої практики в «Шахта ім. Д. С. Коротченко» Селидівського виробничого об`єднання з видобутку вугілля;

- з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року - працював гірничим з майстром для проходження виробничої практики в «Шахта ім. Д. С. Коротченко» Селидівського виробничого об`єднання з видобутку вугілля;

- з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року - працював учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею у в/о «Селидіввуголь» треста «Селидіввуглестрой» Селидівського шахтопрохідного управління;

- з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року - працював гірником з ремонту гірничих видобуток, гірничим майстром, гірником з ремонту гірничих видобуток підземним з повним робочим днем під землею Виробничого об`єднання «Арктіквуголь» арх. Шпіцберген» (з 14 грудня 1995 року надано відпустку);

- з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року - працював гірником з ремонту гірничих видобуток з повним робочим днем під землею, виконуючим обов`язків змінного помічника начальника дільниці підготовчих та гірничо-капітальних робіт гірничим майстром, гірником з ремонту гірничих видобуток підземним з повним робочим днем під землею Виробничого об`єднання «Арктіквуголь» арх. Шпіцберген» (з 26 квітня 1998 року надано відпустку);

Тобто, як вбачається із трудової книжки серії НОМЕР_5 та підтверджується матеріалами справи, позивач у зазначені періоди роботи працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що зазначені записи у трудовій книжці підтверджують пільговий характер роботи померлого годувальника, що надає право на його включення до спеціального трудового стажу та спростовують твердження відповідачів про відсутність такого.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у період з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, що не потребувало надання уточнюючих довідок та надає право включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Списку №1.

Водночас, суд відхиляє твердження представника позивача, що період з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу, адже у період з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року померлий годувальник працював економістом в «Українській торгівельній компанії», та не виконував підземні роботи відповідно за Списком №1. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

На підставі пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Враховуючи те, що позивач у зазначені періоди працював та виконував підземні роботи, суд дійшов висновку про зобов`язання саме відповідача-1, який розглядав заяву про призначення пенсії, зарахувати періоди роботи з 22 травня 1992 року по 30 червня 1992 року, з 21 грудня 1992 року по 31 березня 1993 року, з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, до пільгового страхового стажу за Списком №1, та періоди роботи з 28 вересня 1993 року по 11 листопада 1993 року, з 22 листопада 1993 року по 26 травня 1996 року, з 19 квітня 1996 року по 08 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 березня 2000 року - до загального страхового стажу, та здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 200/6490/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць