Справа № 140/8821/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8821/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання три роки станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з часу виникнення права на призначення пенсії з 07 липня 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 19 червня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із цим рішенням ОСОБА_1 не погоджується й зазначив, що наявність у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ та свідчить про проживання (роботу) у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж трьох років станом на 01 січня 1993 року. Проживання у віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення населеному пункті (місто Камінь-Каширський Волинської області) у період з 06 липня 1970 року по 02 вересня 1992 року та з 05 липня 1995 року підтверджується і виданою йому довідкою від 27 травня 2024 року, що не може спростовуватися записами трудової книжки про навчання (з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року). Також позивач вказав, що у жовтні 1988 року був прооперований та перебував на лікуванні у Камінь-Каширській центральній районній лікарні, у зв`язку із чим мав відстрочку від армії з грудня 1988 року по травень 1989 року.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.34-37). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Черкаській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 19 червня 2024 року. Документами, які були надані позивачем до заяви, підтверджено факт проживання (роботи) останнього у зоні гарантованого (добровільного) відселення станом на 01 січня 1993 року лише 2 роки 1 місяць 21 день. Оскільки обчислений період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить менше трьох років, то відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно статті 55 Закону №796-XII зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач 1 вважає прийняте ним рішення від 27 червня 2024 року №42 законним.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.42-47). В обґрунтування цієї позиції вказав, що довідкою Камінь-Каширського управління житлово-комунального господарства від 27 травня 2024 року підтверджено період реєстрації позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (місто Камінь-Каширський Волинської області) у період з 06 липня 1970 року по 02 вересня 1992 року та з 05 липня 1995 року по 26 лютого 1999 року. Однак у період з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року ОСОБА_1 навчався у Луцькому середньому професійно-технічному училищі №9, яке знаходиться поза зоною гарантованого добровільного відселення. Поряд з тим обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є фактичне проживання/робота (а не реєстрація) у зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року не менше трьох років, а позивачем доказів на підтвердження вказаних умов на надано, тому відсутні підстави щодо застосування положень статті 55 Закону №796-XII.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

19 червня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с.51-54).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Черкаській області, рішенням якого від 27 червня 2024 року №42 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих підстав, що період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить менше трьох років 2 роки 1 місяць 21 день. Одночасно зазначено, що страховий стаж становить 35 років 4 місяці 18 днів (а.с.24 зворот).

Рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42 є предметом оскарження у цьому спорі саме у зв`язку із незгодою позивача з висновком про його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років та відсутність у нього права на зниження пенсійного віку (на 6 років).

Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При вирішенні спору суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

З наведеного слідує, що документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Такий висновок викладений Верховним Судом і у постанові від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Із відомостей паспорта громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився в місті Камінь-Каширський Волинської області (а.с.8).

З довідки Камінь-Каширського виробничого управління житлово-комунального господарства від 27 травня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у місті Камінь-Каширський Волинської області з 06 липня 1970 року по 02 вересня 1992 року та з 05 липня 1995 року по 26 лютого 1999 року; підстава поквартирна карточка форми Б (а.с.10).

Натомість у паспорті громадянина України відсутні відомості про зняття з реєстрації ОСОБА_1 у місті Камінь-Каширський (а.с.8 зворот).

Місто Камінь-Каширський Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 3) (а.с.9).

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано непідтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року (а.с.24 зворот). У рішенні визнається, що період проживання ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 1 місяць 21 день. При цьому у самому рішенні відсутнє обґрунтування цього висновку.

Відповідач 2 у відзиві на позов наголошував, що позивач з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року навчався у Луцькому середньому професійно-технічному училищі №9, яке знаходиться у місті Луцьку, що не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Так, дійсно у трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с.18) наявний запис про те, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року навчався у Луцькому середньому професійно-технічному училищі №9 з видачею диплому серії Б 3997965 (а.с.12).

Поряд з тим у довідці Камінь-Каширського виробничого управління житлово-комунального господарства від 27 травня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований, зокрема, у період з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року у місті Камінь-Каширський, яке, як і місто Луцьк, розташоване у Волинській області.

Наявність диплому лише підтверджує факт навчання та не може беззаперечно спростовувати факт проживання, зокрема, з урахуванням можливості доїзду. Аргументи відповідачів про непроживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 01 вересня 1987 року по 04 липня 1988 року ґрунтуються на їх припущеннях, а не на достовірних доказах.

Між тим згідно із записами №4-№9 трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.18-19) після закінчення навчання позивач 04 липня 1988 року був призначений на посаду монтажника радіоелектронної апаратури і приладів Дніпровського машинобудівного заводу і 24 жовтня 1988 року був звільнений у зв`язку з призовом в армію. Однак у зв`язку з відстрочкою від призову ОСОБА_1 з 04 січня 1989 року було поновлено на посаді на цьому ж заводі, де він працював по 26 квітня 1989 року.

Відомостями військового квитка серії НОМЕР_3 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 10 травня 1989 року по 29 листопада 1991 року (а.с.16-17).

З військового квитка не вдається можливим встановити місце розташування військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , де ОСОБА_1 проходив військову службу (був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Місто Дніпро (місце роботи позивача з 04 липня 1988 року по 24 жовтня 1988 року та з 04 січня 1989 року по 26 квітня 1989 року) не належать до зони гарантованого добровільного відселення та є досить віддаленим від міста Камінь-Каширський Волинської області.

Очевидно, що рід занять (проходження військової служби, робота у місті Дніпрі) виключає можливість постійного одночасного проживання позивача в місті Камінь-Каширський Волинської області у вказані вище періоди, однак не виключає можливість його проживання у вказаному населеному пункті в інші часові проміжки - з 25 жовтня 1988 року по 03 січня 1989 року та з 27 квітня 1989 року по 09 травня 1989 року, з 30 листопада 1991 року по 12 лютого 1992 року (після звільнення із заводу та до призову в армію та після звільнення зі служби в армії). До того ж картою амбулаторного хворого підтверджено, що у період з 31 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року позивач був прооперований та перебував на лікуванні у Камінь-Каширській центральній районній лікарні (а.с.21-23).

Відповідно до запису №10 трудової книжки НОМЕР_2 з 13 лютого 1992 року по 31 серпня 1992 року позивач працював у Камінь-Каширському РТП (звільнений у зв`язку із вступом до Володимир-Волинського сільськогосподарського технікуму).

З 01 вересня 1992 року по 30 червня 1995 року ОСОБА_1 навчався у Володимир-Волинському сільськогосподарському технікумі (запис №12 трудової книжки). Довідка Камінь-Каширського виробничого управління житлово-комунального господарства від 27 травня 2024 року не підтверджує проживання позивача у місті Камінь-Каширський з 02 вересня 1992 року по 05 липня 1995 року (а.с.10).

Таким чином, оскільки у справі відсутні докази, які б вказували на проживання позивача в іншому, ніж місто Камінь-Каширський Волинської області, населеному пункті, за вказаними обставинами період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (з 26 квітня 1986 року по 03 липня 1988 року, з 25 жовтня 1988 року по 03 січня 1989 року, з 27 квітня 1989 року по 09 травня 1989 року, з 30 листопада 1991 року по 31 серпня 1992 року) сумарно становить 3 роки 2 місяці.

Як уже було зазначено, позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 11 квітня 1994 року було видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (а.с.9). Отже, питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року вирішувалось уповноваженою комісією при наданні йому статусу потерпілої особи. Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачами не надано. Наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501.

З огляду на наведене суд не погоджується із викладеним у рішенні ГУ ПФУ в Черкаській області та у відзиві на позовну заяву висновком про відсутність у позивача станом на 01 січня 1993 року необхідного (не менше трьох років) періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Верховний Суд у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 виснував, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), умовою видачі якого було факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає підстави для зменшення пенсійного віку у загальному порядку на один рік за кожних два роки проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно з довідкою Камінь-Каширського виробничого управління житлово-комунального господарства від 27 травня 2024 року позивач, який має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, має право на застосування початкової величини для зниження пенсійного віку (на 3 роки), оскільки проживав у місті Камінь-Каширський з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року. До того ж відомостями трудової книжки НОМЕР_2 додатково підтверджується, що з 26 червня 1986 року по 25 серпня 1986 року ОСОБА_1 працював в Камінь-Каширському ПМК-70 (а.с.18).

Проживання (робота) позивача станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та згідно із згаданою довідкою, відомостями паспорта громадянина України (а.с.8 зворот) - з 05 липня 1995 року до цього часу дає підстави для зменшення пенсійного віку на один рік за кожні два роки проживання, що в цілому дозволяє зменшити пенсійний вік на 6 років (максимальний).

Умова щодо страхового стажу для призначення пенсії у випадку позивача виконується (обчислений органом Пенсійного фонду страховий стаж становить 35 років 4 місяці 18 днів).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих підстав, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42, адже внаслідок прийняття цього рішення порушено право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення. Натомість ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Черкаській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача (вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).

Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її призначення). При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42 та зобов`язання цього відповідача призначити позивачу за заявою від 19 червня 2024 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 07 липня 2024 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи і той факт, що задоволенню підлягають вимоги, заявлені до ГУ ПФУ в Черкаській області, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн, понесення яких підтверджується квитанцією від 21 серпня 2024 року № (а.с.7, 28).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 21366538), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ідентифікаційний код 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27 червня 2024 року №42.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 з 07 липня 2024 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк