Справа № 580/7684/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року справа № 580/7684/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Ющенко Олени Сергіївни з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій, з урахуванням поданої 20.08.2024 уточненої позовної заяви, просить:

1. Визнати, протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за січень 2024 року 100 000,00 (сто тисяч) грн, невиплачених при звільненні коштів, за час перебування у полоні;

2. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за лютий та березень 2024 року 173 150,00 (сто сімдесят три тисячі сто п`ятдесят) грн, невиплачених при звільненні коштів за час перебування на стаціонарному лікуванні;

3. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року орієнтовно у розмірі 53 074,80 грн (п`ятдесят три тисячі сімдесят чотири) гривні 80 коп, невиплаченого при звільненні;

4. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості майна, розрахованої станом на 1 січня кожного поточного року, до моменту звільнення з військової служби, невиплаченого при звільненні;

5. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди проходження служби з 30.06.2021 по 31.12.2021, з квітня 2022 року по липень 2022 року, з січня 2023 року по червень 2024 року, не проведену і невиплачену при звільненні;

6. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не виплачену при звільненні;

7. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.06.2021 по 12.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України станом на 2021, 2022, 2023, 2024 роки" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, невиплачену при звільненні;

8. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за особистий внесок у загальні результати служби, невиплачену при звільненні;

9. Стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суми у розмірі: 126 258,80 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 80 коп, по день фактичного розрахунку, у розмірі: 38 653,13 коп (тридцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят три гривні) 13 копійок;

10. Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати і виплати компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв 'язку з порушенням термінів виплати належних при звільненні коштів, починаючи з 06 червня 2024 року по дату фактичного розрахунку;

11. Стягнути з відповідача моральну компенсацію за моральні збитки, за не проведений і затриманий розрахунок, належних для виплати коштів ОСОБА_1 при звільненні, у розмірі 132 601,62 (сто тридцять дві тисячі шістсот одна) гривня 60 коп.

Обгрунтовуючи позовну заяву, представник зазначила, що позивач проходив військову службу за контрактом у складі військової частини НОМЕР_1 . Позивач у період з 05.03.2022 по 31.01.2024 перебував у полоні внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Відповідно до наказу від 12.06.2024 № 165 позивач з 13.06.2024 виключений зі списків особового складу частини. Вважає, що відповідач в порушення норм Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні, а саме не виплатив: грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року орієнтовно в сумі 53 074,80 грн; додаткову винагороду відповідно до ПКМУ від 28.02.2022 № 168 за січень 2024 року в сумі 100 000,00 грн; за перебування на лікуванні за лютий, березень 2024 року в сумі 173 175,00 грн.

Крім того, відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості майна, розрахованої станом на 1 січня кожного поточного року. Також вказала, шо відповідач не виплатив індексацію грошового забезпечення за періоди проходження позивачем служби з 30.06.2021 по 31.12.2021, з квітня 2022 року по липень 2022 року, з січня 2023 року по червень 2024 року, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та премії за особистий внесок у загальні результати служби.

Також, грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.06.2020 по 12.06.2023 не було розраховане із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи відповідно до ст. 7 Законів України про Державний бюджет України станом на 2021, 2022, 2023, 2024 роки.

Крім того вказує, що за підписання контракту вперше ОСОБА_1 при звільнені з військової служби повинна бути виплачена одноразова грошова допомога у сумі 17 512,00 грн, однак в порушення ст. 47 КЗпП України виплата здійснена 25.07.2024 у сумі 17 887,60 грн. Також відповідач провів розрахунки з порушенням строків розрахунку, а саме: 11.07.2024 нарахував позивачу 126 258,80 грн, однак розрахунок проведено з порушенням строку в 36 днів, враховуючи звільнення з військової служби (06.06.2024); 25.07.2024 нарахував 17 887,60 грн, розрахунок проведено з порушенням строку в 50 днів з дня звільнення. Тому з посиланням на ст. 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також зазначила, що наявні підстави для виплати відповідачем позивачу компенсації втрати частини такого доходу.

Також зазначила, що відповідач, не провівши з позивачем належний розрахунок при звільненні, порушив права останнього, тому наявні підстави для стягнення компенсації за моральні збитки.

З огляду на зазначене представник вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву зазначив, що військова частина НОМЕР_1 за січень 2024 року здійснила виплату всіх належних коштів ОСОБА_1 , включаючи додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення № 0989/10/3524 від 03.09.2024. У січні 2024 року позивачу виплачено 96 774,20 грн додаткової грошової винагороди з урахуванням сплати військового збору. Щодо виплати позивачу за лютий та березень 2024 року 173 150,00 грн невиплачених при звільненні коштів за час перебування на стаціонарному лікуванні, то для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень потрібно перебувати на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Відповідно до наданих позивачем довідок позивач перебував у санаторіях для проведення реабілітації та психічних розвантажень, а не лікування після бойового поранення. Також зазначив, що позивачу виплачено в повному обсязі грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року, що підтверджується довідкою розрахунком грошового забезпечення від 03.09.2024 № 0989/3/3522.

Стосовно виплатити позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, то грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини. Однак, копію рапорту про отримання виплати компенсації вартості речового майна з реєстраційним номером позивач не надав, до військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом не звертався.

Щодо виплати позивачу індексації відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2021 № 241 позивач зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення 30.06.2021, надано 1 добу для приймання посади. Тому за червень 2021 року позивач не мав права отримати індексацію грошового забезпечення, оскільки в цьому місяці ще не проходив службу. Позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення з липня 2021 року по грудень 2022 року в повному обсязі, що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення від 03.09.2024 № 0989/10/3521, № 0989/10/3522. Щодо індексації грошового забезпечення у 2023 році, то відповідно до абз. 18 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», тому відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати індексацію позивачу за цей період. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за 2024 рік відповідач вказав, що відповідно до Закону України від 09.11.2023 №3460-IX Про державний бюджет України на 2024 рік визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. Тобто, право на індексацію відбудеться, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації встановлений у розмірі 103 відсотка. Право на індексацію у січні, лютому, березні квітні, травні, червні 2024 року не настало, оскільки не відбулося перевищення порогу індексації (103%).

Щодо виплатити позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не виплачену при звільненні, то одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби була виплачена позивачу в повному розмірі, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 218 від 02.08.2024 та довідкою військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення від 03.09.2024 № 0989/10/3524.

Щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 30.06.2021 по 12.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за ст. 7 Законів України про Державний бюджет України станом на 2021, 2022, 2023, 2024 роки відповідач вказав, що починаючи з дня набрання чинності пункту 6 Постанови № 103 припинив свою дію пункт 4 Постанови № 704 (в редакції від 30.08.2017), який передбачав застосування під час визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання у якості розрахункової величини розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, а також обмежувальну величину у розмірі 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Скасування у судовому порядку пункту 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, не поновлює дію попередньої редакції пункту 4 Постанови № 704, тому відсутні правові підстави для проведення перерахунку виплаченого позивачу грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки.

Щодо виплатити ОСОБА_1 премії за особистий внесок у загальні результати служби, невиплаченої при звільненні, вказав, що відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення № 0989/10/3524 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2024 № 218 позивачу здійснювались нарахування та виплата щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, в повному обсязі, у розмірі 590% посадового окладу з 1 по 13 червня 2024 року, та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні вказав, що при звільненні з позивачем був проведений повний розрахунок з дотриманням чинного законодавства. Жодних заперечень щодо розрахунку від позивача не надходило. Тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати індексації грошового забезпечення на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Щодо нарахування і виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати належних при звільненні коштів вказав, що на момент нарахування індексації був відсутній механізм нарахування зазначеної компенсації на суми індексації. Тому вважає таку вимогу позивача необґрунтованою та безпідставною.

Щодо вимоги позивача відшкодувати компенсацію за моральні збитки, то відповідач вказав, що твердження позивача про те, що моральних страждань йому завдає невиплата грошового забезпечення, слід оцінювати критично, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між завданими позивачу стражданнями внаслідок перебування у полоні та невиплатою чи несвоєчасною виплатою грошового забезпечення, а позивач не довів втрати нормальних життєвих зв`язків та наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок порушення прав через невиконання військовою частиною своїх обов`язків.

Також позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав суду докази на підтвердження цього.

Зазначив, що за весь час перебування в полоні позивачу здійснена виплата грошового забезпечення у сумі більш ніж 2,5 мільйонів гривень, та послався на положення Женевської конвенції, згідно яких саме держава, що тримає в полоні, відповідає за поводження з військовополоненими та дотримання їхніх прав, і цей обов`язок безпосередньо забезпечує керівництво і персонал табору та дільниць для тримання військовополонених,

З вказаних підстав вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

23.09.2024 представник позивача подала відповідь на відзив, в якій заперечила проти викладених відповідачем у відзиві тверджень та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також 16.10.2024 представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких, зокрема, зазначила, що на підтвердження завдання моральної шкоди позивачем були надані до суду:

- копія довідки від 09.02.2024 року № 118, видана Медичним центром «Нові Санжари» НГУ, ОСОБА_1 був переданий до Медичного центру «Нові Санжари» НГУ згідно Акту від 31.01.2024 року, про передання осіб, звільнених з полону країни-агресора від Національного інформаційного бюро, ОСОБА_1 , перебував у Медичному центрі «Нові Санжари» НГУ, з 31.01.2024 року до 19.02.2024 року;

- перевідний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого, особи звільненої з полону країни агресора № 176, солдат в/ч НОМЕР_2 ЗСУ, інженер розвідник, особа звільнена з полону країни агресора (РФ) перебував у полоні з 02.04.2022 по 31.01.2024 року, направлений в МЦ «Нові Санжари» НГУ виписаний з МЦ «Нові Санжари» НГУ 19.02.2024 року;

- копія виписного епікризу № 326 виданого Клінічним санаторієм « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України. ОСОБА_1 , був направлений на стаціонар де перебував з 19.02.24 року, по 22. Березня 2024 року;

- копія Наказу МОУ командира в/ч НОМЕР_1 , про результати службового розслідування, службове розслідування вважається завершеним, ОСОБА_1 , вважається таким, що з 02.04.22 року потрапив у полон, 31.01.24 року вийшов з військового полону, видано військовий квиток та направлено пакет документів для отримання посвідчення учасника бойових дій;

- копія Довідки від 07.03.2024 року № 1394, виданої командиром в/ч НОМЕР_1 , МОУ, про те що ОСОБА_1 , дійсно у період з 04.04.22 року по 31.01.24 року, перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України у полоні;

- копія Довідки Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) Додаток 5 до Положення про ВЛК в ЗСУ, від 20.03.24 року, № 1616, виданою командиром в/ч НОМЕР_1 , МОУ, ОСОБА_1 , отримав: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (березень 2022) у вигляді осколкового поранення потиличної ділянки голови та лівого плечового суглобу. Наслідки тортур у вигляді хімічного опіку правого передпліччя, лівого ока. Розлад адаптації. (Перебував в засобах індивідуального захисту. Не перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння).

- копія довідки ВЛК № 2948/2 від 07 квітня 2024 року, в/ч НОМЕР_3 , проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 « 06» квітня 2024 року. Захворювання ТАК пов`язане з захистом Батьківщини.

Також відповідач взяв до уваги посилання у позові на медичні документи, саме: відповідно до Довідки № 1616 від 20.03.2024 року (про обставини травми) виданою командиром в/ч НОМЕР_1 зазначено: солдат ОСОБА_1 отримав: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (березень 2022) у вигляді осколкового поранення потиличної ділянки та лівого плечового суглобу. Наслідки тортур у вигляді хімічного опіку правого передпліччя, лівого ока. Розлад адаптації. Астено-невротичний синдром. Закриту черепно-мозкову травму. ОСОБА_1 , у період з 02.04.2022 року по 21.01.2024 року перебував у полоні.

Згідно довідки ВЛК 2/49 від 03.05.2024 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд КНП « Звенигородська БЛІЛ» з правами госпітальної. Діагноз: Розлад адаптації, у вигляді змішаного порушення емоцій, депресивного синдрому з вираженою диссомнією з виходом в нестійку медикаментозну компенсацію. Захворювання, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно довідки ВЛК №2948/2 від 07.04.2024 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 від 06 квітня 2024 року. Діагноз: Розлад адаптації у вигляді змішаного порушення емоцій, депресивного синдрому з виходом в нестійку медикаментозну компенсацію. Захворювання, ТАК. Пов`язане з захистом Батьківщини.

Згідно виписного епікризу № 326 із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого відображено повний діагноз: Основний: розлад адаптації. Астено-депресивний синдром. Диссомнія. Супутній: Наслідки МВТ (березень 2022.) у вигляді осколкового поранення потиличної ділянки голови, та лівого плечового суглобу. Забій лівого плечового суглобу. Наслідки тортур у вигляді хімічного опіку правового передпліччя, лівого ока. Кіста придатка правого яєчка. Білково-енергетична недостатність харчування.

ОСОБА_1 у зв`язку з отриманими травмами та наслідками травм проходить обслідування у лікарні наразі, і змушений буде робити хірургічне втручання через кісту придатка правого яєчка.

Щодо доводів відповідача про те, що під час перебування у полоні позивачу здійснювалось регулярне та повне нарахування грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди в сумі більш ніж 2,5 мільйонів гривень та посилання на положення Женевської конвенції, згідно яких саме держава, що тримає в полоні, відповідає за поводження з військовополоненими та дотримання їхніх прав, і цей обов`язок безпосередньо забезпечує керівництво і персонал табору та дільниць для тримання військовополонених, то позов стосується бездіяльності позивача щодо проведення всіх розрахунків під час звільнення з військової служби, а моральна шкода полягає у порушенні норм діючого закону у цій частині, а саме: ст. 97 КЗпП та ст. 15 і 24 Закону України «Про оплату праці», а також п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008, згідно з яким особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням.

З посиланням на правові позиції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, та постанову Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, зазначає, що суми компенсації моральних збитків вираховуються виходячи з міжнародної валюти і відповідач за порушенням низки норм закону має виплатити компенсацію за моральні збитки, спричинені невиплатою належних коштів при звільненні та несвоєчасний розрахунок у розмірі 3000 євро (три тисячі), що за курсом обміну 44,2 грн складає 132 601,62 (сто тридцять дві тисячі шістсот одна) грн.

Згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 43832 ОСОБА_1 став особою з інвалідністю II групи безтерміново при здійсненні захисту суверенітету та територіальної цілісності Держави України, що не є співмірним з розміром компенсації за моральну шкоду, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.

Ухвалою судді від 26.08.2024 позовна заява прийнята до розгляду у порядку спрощеного письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з 30.06.2021 (а. с. 20-21).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2022 №205 позивач вважається таким, що зниклий безвісті, та знятий з усіх видів забезпечення з припиненням виплат з 09.03.2022 (а.с. 100, на звороті).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2022 №269 позивач вважається зниклим безвісті в зоні збройного конфлікту при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримуванням збройної агресії російської федерації в Донецькій області, при захисті Батьківщини під час воєнного стану, та зарахований у розпорядження командира військової частини з 13.05.2022 (а.с. 100).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 №117 позивач вважається таким, що потрапив у полон до збройних формувань країни агресора 02.04.2022 (а.с. 99, на звороті).

Позивач у період з 05.03.2022 по 31.01.2024 перебував у місцях несвободи (у полоні) внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 07.12.2023 № 15959-23 (а. с. 22 зворот) та від 06.02.2024 № 09-07/1335 (а. с. 24 зворот), копією довідки Служби безпеки України від 08.02.2024 № 33/7-А-364у (а. с. 23-24), копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2024 № 1394 (а. с. 28 (зворот). Зазначений факт не заперечується сторонами та не є спірним у справі, що розглядається.

Відповідно до копії довідки Медичного центру «Нові Санжари» Національної гвардії України від 09.02.2024 № 118 ОСОБА_1 31.01.2024 був переданий до Медичного центру «Нові Санжари» НГУ згідно акта від 31.01.2024 про передання осіб, звільнених з полону країни-агресора від Національного інформаційного бюро. ОСОБА_2 перебував у Медичному центрі «Нові Санжари» НГУ з 31.01.2024 до 19.02.2024 (а. с. 27).

Згідно з копією Виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного (підкреслено)) хворого Клінічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України від 22.03.2024 № 326 ОСОБА_2 був направлений на стаціонар, де перебував з 19.02.2024 по 22.03.2024 (а. с. 27 (зворот) 28).

Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) про результати службового розслідування від 07.03.2024 № 552 завершено службове розслідування з метою встановлення обставин потрапляння в полон позивача, позивач вважається таким, що з 02.04.2022 потрапив у полон за особливих обставин та 31.01.2024 вийшов з військового полону; вирішено здійснити позивачу доплату грошового забезпечення відповідно до розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 за квітень, травень, червень, липень 2022 року; зарахувати на всі види забезпечення та поновити виплати; включити в проект наказу з метою доплати грошового забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року відповідно до розділу XVI Порядку № 260 (а. с. 29-31).

Як зазначено у наказі від 07.03.2024 № 552, підставою для прийняття наказу про доплату грошового забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року слугувала довідка військової частини НОМЕР_1 №0989/10/614 від 18.02.2024, згідно якої солдату ОСОБА_1 за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2022 по 31.12.2023 було нараховано такий дохід:

За січень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 10 183,80 грн., одноразову виплату у розмірі 10 183,80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 741,93 грн.;

За лютий 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн., та додаткову винагороду у розмірі 5357,14 грн.;

За березень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн., та додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн.;

За квітень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 0,00 грн. та додаткову винагороду у розмірі 0,00 гри.;

За травень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 0,00 грн. та додаткову винагороду у розмірі 0,00 грн.;

За червень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 0,00 грн. та додаткову винагороду у розмірі 0,00 грн.;

За липень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 0,00 грн. та додаткову винагороду у розмірі 120 000,00 грн.;

За серпень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00три.;

За вересень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 450 000,00 грн.;

За жовтень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За листопад 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268,70 грн., одноразову виплату у розмірі 13 268,70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000.00 грн.;

За грудень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі ІЗ 268,70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн;

За січень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 13 268.70 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За лютий 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557.80 грн. та додаткову винагороду у розмірі І00 000,00 грн.;

За березень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557.80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000.00 гри ;

За квітень 2023 року: грошове забезпечений у розмірі 20 557.80 грн. га додаткову винагороду у розмірі 100 000.00 гри.;

За травень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557.80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За червень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За липень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 гри. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За серпень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За вересень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 грн та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За жовтень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 ірн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За листопад 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557,80 грн. одноразову виплату у розмірі 41 115,60 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.;

За грудень 2023 року: грошове забезпечення у розмірі 20 557.80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.

Обставини щодо невиплати грошового забезпечення у квітні, травні, червні, липні 2022 року також підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2024 №0989/10/482 (а.с. 33).

Згідно довідки від 13.04.2024 № 0989/10/1482 за період служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення з січня по березень та з серпня по грудень 2022 року у сумі 8 625,75 грн.

Відповідно до копії Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) Додаток 5 до Положення про ВЛК в ЗСУ, від 20.03.24 року, № 1616, виданої командиром в/ч НОМЕР_1 , МОУ, ОСОБА_2 , отримав наслідки перенесеної мінно- вибухової травми (березень 2022) у вигляді осколкового поранення потиличної ділянки голови та лівого плечового суглобу; наслідки тортур у вигляді хімічного опіку правого передпліччя, лівого ока, розлад адаптації. (Перебував в засобах індивідуального захисту. Не перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння) (а.с. 32).

Згідно копії витягу із наказу від 28.03.24 року № 89 командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який перебував в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що з 28 березня 2024 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. ОСОБА_3 , виплачувати щомісячну премію в розмірі 590% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (а.с. 33, на звороті).

Згідно копії довідки ВЛК військової частини НОМЕР_3 № 2948/2 від 07 квітня 2024 року проведено медичний огляд позивача військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 06 квітня 2024 року. Захворювання ТАК пов`язане з захистом Батьківщини (а.с. 32, на звороті).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024 №165 позивача звільнено з військової служби в запас та з 13 червня 2024 року виключено зі списків особового складу частини і знято з усіх видів забезпечення. Наказано виплатити щомісячну премію в розмірі 590% посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в період з 1 по 13 червня 2024 року (а.с. 36).

Згідно довідки-розрахунку грошового забезпечення від 03.09.2024 №0989/10/3522 за 2022 рік позивачу було нараховано грошове забезпечення, т.ч. посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, премія, індексація грошового забезпечення : у квітні 2022 року 14 139,20 грн, у травні 2022 року 14 379,86 грн, у червні 2022 року 14 484,06 грн, у липні 2022 року 14 532,85 грн (а.с. 97).

Згідно довідки-розрахунку грошового забезпечення від 03.09.2024 №0989/10/3524 за 2024 рік позивачу у січні 2024 року була нарахована додаткова винагорода (з 22.02.2022) у сумі 96 774,20 грн, у період з 01.02.2024 по 13.06.2024 (по день звільнення зі служби) додаткова винагорода не нараховувалась.

Також у червні 2024 року позивачу була нарахована премія у сумі 6 314,95 грн, грошова допомога при укладенні першого контракту у сумі 18 160,00 грн. та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у сумі 20 760,50 грн.

Всього у червні нараховано до виплати 155 063,70 грн. (а.с. 96).

Згідно виписки по надходженням на картковий рахунок АТ комерційного банку «Приватбанк» 11.07.2024 відповідач перерахував позивачу 126 258,80 грн з призначенням платежу «заробітна плата» (а.с. 37).

Також згідно фото скриншоту банківської картки позивача відповідач 25.07.2024 перерахував грошові кошти у сумі 17 887,60 грн з призначенням платежу «заробітна плата» (а.с.34, на звороті).

Не погоджуючись з нарахованим грошовим забезпеченням та несвоєчасною виплатою позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-Х11) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-Х11 передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно частини 2 вказаної статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 3 вказаної статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно частини 4 вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно частини 6 вказаної статті за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Згідно частини 9 вказаної статті за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.

Частиною 1 статті 9-1 Закону №2011-Х11 передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017№704 (зі змінами і доповненнями) «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, визначені надбавки, доплати, премії та грошові допомоги, які встановлюються військовослужбовцям. Також визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Законом № 3161-IX від 28.06.2023 Закон №2011-Х11 доповнено статтею 9-2 , яка передбачає, що на період дії воєнного стану (особливого періоду): а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою передбачена на період дії воєнного стану виплата військовослужбовцям Збройних Сил додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197 (далі Порядок №260).

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду у сумі 100 000 грн за час перебування у полоні за січень 2024 року та у сумі 173 150,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні за лютий та березень 2024 року суд зазначає наступне.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, , які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1-2 Постанови №168 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Судом встановлено, що позивач у період з 05.03.2022 по 31.01.2024 перебував у місцях несвободи (у полоні) внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 07.12.2023 № 15959-23 (а. с. 22 зворот) та від 06.02.2024 № 09-07/1335 (а. с. 24 зворот), копією довідки Служби безпеки України від 08.02.2024 № 33/7-А-364у (а. с. 23-24), копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2024 № 1394 (а. с. 28 (зворот). Зазначений факт не заперечується сторонами та не є спірним у справі, що розглядається.

Як вбачається з довідки-розрахунку грошового забезпечення від 03.09.2024 №0989/10/3524 за 2024 рік позивачу у січні 2024 року була нарахована та виплачена з урахуванням сплати військового збору додаткова винагорода у сумі 96 774,20 грн. Отже вказана позовна вимога є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо виплати додаткової винагороди у сумі 173 150,00 грн за лютий та березень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні, то додаткова винагорода за вказаний період відповідачем не була нарахована з тієї підстави, що для її виплати потрібно перебувати на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Проте відповідно до наданих позивачем довідок позивач перебував в санаторіях для проведення реабілітації та психічних розвантажень, а не лікування після бойового поранення.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача суд зазначає, що згідно пункту 1-2 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я має бути пов`язаним саме з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) військовослужбовця.

Як вбачається з копії довідки Медичного центру «Нові Санжари» Національної гвардії України від 09.02.2024 № 118 ОСОБА_1 31.01.2024 був переданий до Медичного центру «Нові Санжари» НГУ згідно акта від 31.01.2024 про передання осіб, звільнених з полону країни-агресора від Національного інформаційного бюро. ОСОБА_2 перебував у Медичному центрі «Нові Санжари» НГУ з 31.01.2024 до 19.02.2024 (а. с. 27).

Згідно з копією Виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного (підкреслено)) хворого Клінічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України від 22.03.2024 № 326 ОСОБА_2 був направлений на стаціонар, де перебував з 19.02.2024 по 22.03.2024 (а. с. 27 (зворот) 28).

Тобто перебування позивача у Медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України та Клінічному санаторії «Аркадія» Державної прикордонної служби України пов`язане з реабілітацією позивача після його перебування у полоні, а не у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) військовослужбовця.

Отже підстави для виплати додаткової винагороди у сумі 173 150 грн за період перебування позивача на лікуванні, передбачені пунктом 12 Постанови №168, відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року у розмірі 53 074,80 грн судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2022 №205 позивач вважався таким, що зниклий безвісті, та знятий з усіх видів забезпечення з припиненням виплат з 09.03.2022 (а.с. 100, на звороті).

У подальшому згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 №117 позивач вважався таким, що потрапив у полон до збройних формувань країни агресора 02.04.2022 (а.с. 99, на звороті).

Як зазначено вище, згідно частини 6 статті 9 Закону №2011-Х11 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) про результати службового розслідування від 07.03.2024 № 552 ОСОБА_2 вважається таким, що з 02.04.2022 потрапив у полон за особливих обставин та 31.01.2024 вийшов з військового полону; вирішено здійснити доплату грошового забезпечення відповідно до розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 за квітень, травень, червень, липень 2022 року; зарахувати на всі види забезпечення, та поновити виплати солдату ОСОБА_1 ; включити в проект наказу з метою доплати грошового забезпечення за квітень, травень, червень, липень 2022 року відповідно до розділу XVI Порядку № 260 (а. с. 29-31).

Судом встановлено, що грошове забезпечення Позивачу за квітень, травень, червень, липень 2022 року нараховано та виплачено в повному обсязі, що підтверджується довідкою- розрахунком грошового забезпечення від 03 вересня 2024 року №0989/3/3522. Отже дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію вартості за неотримане речове майно суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже умовою нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майнає рапорт військовослужбовця.

Відповідач стверджує, що позивач не надав рапорт про виплату компенсації вартості речового майна, у зв`язку з чим така компенсація не була йому нарахована та виплачена.

У свою чергу позивач у позовній заяві не вказав, що звертався з рапортом про компенсацію вартості речового майна, доказів на підтвердження звернення з рапортом на ім`я командира військової частини не надав.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх доводів чи заперечень з огляду на закріплений в КАС України принцип змагальності сторін.

Позивачем не доведено, що він звертався з рапортом про нарахування та виплату компенсації вартості речового майна, з огляду на що протиправна бездіяльність відповідача в цій частині відсутня. Отже, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за періоди проходження служби з 30.06.2021 по 31.12.2021, з квітня 2022 року по липень 2022 року, з січня 2023 року по червень 2024 року, суд зазначає наступне.

Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

На підставі статті 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 (далі Порядок №1078) визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Судом встановлено, що позивач зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення 30.06.2021, надано 1 добу для приймання посади, що підтверджується

наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2021 №241.

Як вбачається з довідки-розрахунку грошового забезпечення від 03.09.2024 №0989/10/3521 грошове забезпечення за червень 2021 року позивачу не нараховувалось, а отже підстави для нарахування індексації грошового забезпечення за червень 2021 року відсутні.

Щодо періоду служби з 01.07.2021 по 31.12.2021, то з довідки-розрахунку грошового забезпечення за 2021 рік від 03.09.2024 №0989/10/3521 вбачається, що позивачу щомісячно була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 540,03 грн.

Щодо періоду служби з квітня 2022 по липень 2022, то з довідки-розрахунку грошового забезпечення за 2022 рік від 03.09.2024 №0989/10/3522 вбачається, що позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення: у квітні -672,35 грн, у травні 913,01 грн, у червні 1017,21 грн, у липні 1066,00 грн.

Щодо індексації грошового забезпечення у 2023 році, то відповідно до абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Положення абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», яким зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», є чинним та не визнавались неконституційним, а відтак підлягають застосуванню.

Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, грошового забезпечення, тому відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати індексацію позивачу за 2023 рік.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за 2024 рік, то згідно пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до статті 39 Закону України від 09.11.2023 №3460-IX Про Державний бюджет України на 2024 рік (далі Закон №3460-IX) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

За даними Держстату індекс споживчих цін за січень 2024 року становив 100,4%, за лютий 2024 року 100,3%.

Отже за січень-лютий 2024 року індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, становив 100,7% (100,4% * 100,3% :100).

За даними Держстату індекс споживчих цін за березень 2024 року становив 100,5%, і обчислений наростаючим підсумком за період січень-березень 2024, становив 101,2% (100,7% * 100,5% :100).

За даними Держстату індекс споживчих цін за квітень 2024 року становив 100,2%, і обчислений наростаючим підсумком за період чічень-квітень 2024, становив 101,4% (101,2% * 100,2% :100).

За даними Держстату індекс споживчих цін за травень 2024 року становив 100,6%, і обчислений наростаючим підсумком за період січень-травень 2024, становив 102,0% (101,4% * 100,6% :100).

Отже за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 не був перевищений поріг індексації 103%, тому право на проведення індексації грошового забезпечення позивача не виникло.

Щодо індексації грошового забезпечення за червень 2024 року, то згідно з повідомленням Державної служби статистики від 12.07.2024 індекс споживчих цін у червні 2024 року становив 102,2%, за період січень-червень 2024 року - 104,3%, а отже перевищив поріг індексації 103%.

Проте як зазначено вище, згідно пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Отже право на підвищення грошового забезпечення у зв`язку з індексацією виникло у серпні 2024 року, в той час як позивач звільнений з військової служби 12.06.2024. Відтак підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2024 по 12.06.2024 відсутні.

Враховуючи зазначене позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірні періоди задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, то таке право передбачене частиною 2 статті 15 Закону №2011-Х11, згідно якої військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби у зв`язку із звільненням з полону.

Судом встановлено, що позивачу за червні 2024 року нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 20 760,50 грн за 2 повних календарних років служби, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення від 03 вересня 2024 року № 0989/10/3524.

Проте як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2024 №218 (а.с. 98) календарна вислуга років позивача у Збройних Силах становить 3 роки 6 місяців 16 днів, отже одноразова грошова допомоги при звільненні повинна бути нарахована за 3 календарних роки.

З огляду на зазначене вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, в частині зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 1 календарний рік служби в Збройних Силах України.

Щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.06.2021 по 12.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України станом на 2021, 2022, 2023, 2024 роки" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, невиплачену при звільненні, суд зазначає наступне.

Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова № 704), якою збільшено розмір грошового забезпечення відповідних категорій службовців. Відповідно до п. 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01.03.2018.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова № 103).

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до прийняття Постанови № 103, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з п. 6 Постанови № 103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Отже, з лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Пункт 6 постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Тобто, саме з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.

Таким чином, з 29.01.2020 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

З вищевикладених підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що останнє підвищення грошового забезпечення військовослужбовців за рішенням КМУ відбулося 01.03.2018 з прийняттям Постанови № 704, в результаті якого у складі грошового забезпечення діючих військовослужбовців посадовий оклад і оклад за військове звання визначено множенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, у розмірі 1762 грн.

Суд також враховує, що згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудні 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідач у цій справі не заперечує, що у спірний період здійснював нарахування позивачу грошового забезпечення виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Таким чином у період з 30.06.2021 відповідач здійснював нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу із застосуванням неправильної розрахункової величини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що грошове забезпечення позивача у період з 30.06.2021 має бути перераховане в сторону збільшення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Під час вирішення питання щодо кінцевої дати періоду, за який грошове забезпечення позивача має бути перераховане виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, суд зазначає таке.

Постановою від 12.05.2023 № 481 (далі Постанова № 481), яка набрала чинності з 20.05.2023, Кабінет Міністрів України абзац перший пункту 4 Постанови № 704 виклав в такій редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Отже, Постановою № 481 визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказана постанова є чинною, у зв`язку із чим грошове забезпечення позивача має бути перераховане в сторону збільшення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік до 19.05.2023 включно.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги за період з 20.05.2023 до 12.06.2024 суд вважає необґрунтованими. При цьому, суд звертає увагу, що представник позивача вважає протиправною таку невиплату позивачу грошового забезпечення за період з 30.06.2021 по 12.06.2023. Однак, суд врахував, що згідно витягу з наказу від 12.06.2024 №165 позивача звільнено з військової служби в запас та саме з 13.06.2024, а не 2023 року, виключено зі списків особового складу частини.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві грошового забезпечення за період з 30.06.2021 по 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2020-2023 роки на відповідний тарифний коефіцієнт.

Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби, не виплачену при звільненні, суд зазначає таке.

Абзацом 2 пункту 1 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Отже, за загальним правилом, на день виключення із списків особового складу військової частини особа, звільнена з військової служби, повинна бути повністю забезпечена, зокрема, грошовим забезпеченням.

Разом з тим, відповідно до п. 8 розд. І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Як вбачається із змісту довідки про нараховане грошове забезпечення №0989/10/3524 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2024 №218 (а.с. 98) позивачу здійснювалось нарахування та виплата премії за особистий внесок у загальні результати служби за червень 2024 року у розмірі 590% посадового окладу у сумі 6 314,95 грн., і докази щодо її невиплати на час прийняття рішення у справі позивач не надав. Таким чином, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні від суми 126 258,80 грн по день фактичного розрахунку, у розмірі 38 653,13 коп суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У частині першій статті 1-2 Закону №2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений строком 6 місяців.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже у разі порушення строків розрахунку при звільненні з військової служби підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України.

Позивач зазначає, що відповідачем були проведені розрахунки при звільненні з порушенням строків розрахунку, а саме: 11.07.2024 відповідач перерахував на рахунок позивача 126 258,80 грн, та 17887,60 грн 25.07.2024.

Вказане підтверджується наданими позивачем випискою з карткового рахунку АТ комерційний банк «Приватбанк» та фото скриншоту з карткового рахунку і відповідачем не заперечується.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024 позивач виключений зі списків особового складу 13.06.2024, отже відповідачем порушено строк розрахунку при звільненні позивача з військової служби на 42 дні.

Як вбачається з довідки-розрахунку грошового забезпечення позивача від 03.09.2024 №0989/10/3524 грошове забезпечення позивача за квітень 2024 складало 20 760,50 грн, за травень 2024 року 20 760,50 грн.

Отже середній заробіток позивача за два календарних місяці перед звільненням з військової служби складав: 20 760,50 грн + 20760,50 грн = 41 521,00 грн/61 кал. дн. = 680,67 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить:

680,67 грн х 42 дн. =28 588,14 грн.

Отже позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково, у сумі 28 588,14 грн.

Щодо позовної вимоги про нарахування і виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати належних при звільненні коштів, починаючи з 06 червня 2024 року по дату фактичного розрахунку, суд зазначає, що питання виплати компенсації за втрату частини доходів врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року 3 2050-III (далі - Закон 2050-ІІІ), та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до ст. 2 Закону 2050-ІІІ (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

За приписами статті 3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

За змістом вказаних приписів компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, при цьому доходу інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться.

Судом встановлено, що в даному випадку відсутня затримка розрахунку при звільненні більш ніж на 1 календарний місяць, тобто з 1 по 30 (31) число місяця, а тому підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів, які виплачені з порушенням строку розрахунку при звільненні, відсутні. Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди за не проведений і затриманий розрахунок належних для виплати коштів позивачу при звільненні у розмірі 3 000 євро, що становить еквівалент 132 601,62 грн, суд зазначає наступне.

Законом №2011-Х11 не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення строків виплати грошового забезпечення.

Водночас згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні про порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Позивач зазначає, що моральна шкода полягає у порушенні норм діючого закону у цій частині, а саме: ст. 97 КЗпП та ст. 15 і 24 Закону України «Про оплату праці», а також п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008, згідно з яким особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням.

При цьому зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач пов`язує завдання моральної шкоди з нездійсненням виплати додаткової винагороди за січень 2024 року за час перебування у полоні у сумі 100 000 грн; додаткової винагороди за час лікування у лютому-березні у сумі 173 150 грн, грошового забезпечення за квітень-липень 2022 у приблизній сумі 53 074,80 грн; грошової компенсації вартості речового забезпечення; індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошового забезпечення за період з 30.06.2020 по 12.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 2021, 2022, 2023 та 2024 роки та премії за особистий внесок у загальні результати служби, а також у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошового забезпечення у сумі 126 258,80 грн та у сумі 17 887,67 грн.

Крім того вказує, що при здійсненні захисту суверенітету та територіальної цілісності Держави України став особою з інвалідністю II групи безтерміново, що підтверджується актом огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 43832, що не є співмірним з розміром моральної компенсації, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.

У свою чергу відповідач не заперечує, що внаслідок перебування у полоні, зазнання тортур та таких життєвих змін апріорі є моральні страждання, зокрема вказане і відображено в епікризах позивача. Проте не вважає, що між цими стражданнями і захворюваннями, з одного боку, та його діяннями є причинно-наслідковий зв`язок, оскільки немає жодних підстав вважати, що зазначені страждання та захворювання стали наслідком саме невиплати грошового забезпечення.

Надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає, що позовні вимоги в частині виплати додаткової винагороди за січень 2024 року за час перебування у полоні у сумі 100 000 грн; додаткової винагороди за час лікування у лютому-березні у сумі 173 150 грн, грошового забезпечення за квітень-липень 2022 у приблизній сумі 53 074,80 грн; грошової компенсації вартості речового забезпечення; індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарних років служби та премії за особистий внесок у загальні результати служби задоволенню не підлягають, тому підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди в цій частині відсутні.

Щодо задоволення позовної вимоги про перерахунок грошового забезпечення за період з 30.06.2020 по 12.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, зобов`язання нарахувати одноразову грошову допомогу при звільненні за 1 календарний рік та у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошового забезпечення у сумі 126 258,80 грн та у сумі 17 887,67 грн. суд виходить з того, що суми невиплат не є значними, період затримки розрахунку при звільненні не є тривалим та судом стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 28 558,14 грн.

Також з наданих позивачем доказів не вбачається, що моральні страждання завдані позивачу саме несвоєчасною виплатою грошового забезпечення і саме несвоєчасна виплата грошового забезпечення є обставиною, яка перешкоджає пройти курс лікування та провести хірургічне втручання.

Отже доводи позивача про те, що моральних страждань йому завдає невиплата грошового забезпечення, суд оцінює критично, зокрема з огляду на те, що позивачем не доведено втрати нормальних життєвих зв`язків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок порушення прав через невиконання військовою частиною своїх обов`язків.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що позивачем не доведено завдання йому моральних страждань саме внаслідок несвоєчасної виплати грошового забезпечення, та, як наслідок про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи сторін не мають значення для вирішення спору, тому суд не надає їм правової оцінки.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 537,22 грн, отже на відповідача покладаються судові витрати у сумі 1 268,61 грн (розрахунок: 2537,22/2).

Керуючись ст.ст. 5,9, 241-243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразової грошової винагороди при звільненні з військової служби за 2 календарних роки військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову винагороду при звільненні з військової служби за 3 календарних роки військової служби та виплатити перераховану одноразову грошову винагороду при звільненні з військової служби з урахуванням фактично виплачених коштів.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 березня 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за період з 30.06.2021 по 19.05.2023 відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та виплатити перераховане грошове забезпечення з урахуванням фактично виплачених коштів.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 28 588 (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 14 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 268 (одна тисяча двісті шістдесят вісім) гривень 61 копійка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО