Справа № 500/6081/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/6081/24

31 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мандзій О.П., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 22.07.2024 №202, Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 22.07.2024 №74- РС про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з займаної посади та призупинення військової служби, з 08.07.2024;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 на посаді гранатометника стрілецького відділенні стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , з 08.07.2024 та відновити виплату грошового забезпечення за займаною посадою з цієї дати.

Ухвалою суду від 11.10.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення, до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 11.10.2024 позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом: подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням та доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, 30.10.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування вказаної заяви зазначено, що позивач перебував у відпустці, яку надала йому Військова частини НОМЕР_1 , проте у зв`язку з побутовою травмою, не прибув до визначеного місця служби і в подальшому знаходився за місцем свого проживання в м. Чорткові Тернопільської області в незадовільному морально-фізіологічному стані. Про факт винесення оспорюваних наказів від 22.07.2024, позивач довідався звернувшись за правничою допомогою до адвоката Волинця С.А., і в наступному для захисту прав та законних інтересів до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Крім того, у позивача з урахуванням посттравматичних наслідків (акубаратровма, цефалічпий синдром), що випливає з медичних документів, які містяться в матеріалах позову, наявні розлади психіки, діагноз підлягає до встановлення. В свою чергу, відповідач в будь-який доступний для нього спосіб не довів до ОСОБА_1 наказ від 22.07.2024, що стосується його прав та обов`язків.

Вирішуючи питання чи є причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами поважними, суд зазначає наступне.

Так, ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ч.2 ст.118 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №202 та наказ Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №74- РС, винесені 22.07.2024.

Відтак, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, то у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 05.10.2024, що свідчить про недотримання ним встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку на звернення до адміністративного суду.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення особи до суду з позовом про поновлення на військовій службі встановлено місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 10.11.2022 у справі №500/1185/21.

Слід зауважити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поряд з цим, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.10.2023 у справі №500/4332/22.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що наведені позивачем обґрунтування строку звернення до суду обставини не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач перебував у відпустці, яку надала йому Військова частини НОМЕР_1 , проте у зв`язку з побутовою травмою, не прибув до визначеного місця служби і в подальшому знаходився за місцем свого проживання в м. Чорткові Тернопільської області в незадовільному морально-фізіологічному стані. Про факт винесення оспорюваних наказів від 22.07.2024, позивач довідався звернувшись за правничою допомогою до адвоката Волинця С.А., і в наступному для захисту прав та законних інтересів до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

З матеріалів позову слідує, що адвокат Волинець С.А. звертався до Військової частини НОМЕР_3 з адвокатським запитом від 24.07.2024 №36 в зв`язку з досудовою підготовкою матеріалів в інтересах військовослужбовця ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, з урахуванням стану здоров`я.

На вказаний адвокатський запит, Військовою частиною НОМЕР_3 листом від 02.08.2024 №1495/1527нт повідомлено, що питання щодо скерування документів ОСОБА_1 для проходження на предмет придатності до військової служби за станом здоров`я у зв`язку з розладами психіки та іншими медичними показниками розглянуто, однак на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №74-РС від 22.07.2024 та наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по строковій частині) №202 від 22.07.2024 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та призупинено військову службу.

Водночас витяг з наказу Військової частини НОМЕР_3 №202 від 22.07.2024, винесеного на підставі наказу Військової частини НОМЕР_2 №74-РС від 22.07.2024, є додатком до вказаного листа від 02.08.2024 №1495/1527нт.

Суд наголошує, що у категорії, до якої належить вказана справа, законодавець визнав строк один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відтак, у позивача було достатньо необхідного часу на звернення до суду, з урахуванням того, що позивач мав намір це зробити, з огляду на обізнаність про спірні накази листом від 02.08.2024 №1495/1527нт, проте цього не зробив.

Доводи про те, що позивач перебував у відпустці, яку надала йому Військова частини НОМЕР_1 , проте у зв`язку з побутовою травмою, не прибув до визначеного місця служби і в подальшому знаходився за місцем свого проживання в м. Чорткові Тернопільської області в незадовільному морально-фізіологічному стані, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не розкрито безпосередній зв`язок цих обставин із пропуском строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №202 від 22.07.2024, Військової частини НОМЕР_2 №74- РС від 22.07.2024, адже не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

При цьому, позивач не надав суду жодних доказів повідомлення командування про причини не прибуття на службу (законність відсутності), а тому цілком очевидно мав очкувати на наслідки. Процесуальна ж поведінка позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку.

Відтак, позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 (провадження № 11-101заі22), згідно практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість безпідставне поновлення таких строків може свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Так, правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №160/6211/21).

Згідно з положеннями ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Пунктом 1 ч.4 ст.169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, оскільки позивачем у встановлений суддею строк не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, то позовну заяву слід повернути позивачу.

Керуючись ст.169, 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Мандзій О.П.