Справа № 380/893/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 рокусправа № 380/893/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень рішень,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), у якій просить

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 року № 0-1305, прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 року № 0-1305, прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області.

В обґрунтування позову зазначено те, що податковими повідомленнями-рішеннями від 01.05.2023 року № 0-1305 та № 0-1305 позивачу нараховано податок на нерухоме майно (нежитлові приміщення промислового призначення, що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 та 2-А) за 2022 рік у розмірах 24425,75 грн. та 51125,75 грн. Вказав, що положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Повідомив, що підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції від 01.01.2022 року, яка діяла у податковий період 2022 року) до таких віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Стверджує, що належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та 2-А відносяться до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, зокрема згідно кодів 1251.1 (Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості), 1251.9 (Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне), 1252.8 (Склади універсальні), 1252.9 (Склади та сховища інші). Вказав, що основними видами діяльності позивача є виготовлення інкубаторів та запчастин до інкубаторів, шляхом обробки металу, деревини та пластмаси, складування та реалізація виготовленої продукції. Вважає, що оскільки належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та 2-А, використовуються ним, як фізичною особою-підприємцем, у господарській діяльності з промислового виробництва, яке полягає у виготовленні інкубаторів та запчастин до інкубаторів, шляхом обробки металу, деревини та пластмаси, складуванні та реалізації виготовленої продукції, в оренду, лізинг чи позичку зазначені нежитлові будівлі не здаються, а тому не є об`єктами оподаткування. У зв`язку з зазначеним звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 22.01.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 11821 від 13.02.2024), в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власності перебувають об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: нежитлова будівля, площею 1573,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлова будівля, площею 813,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомив, що рішенням Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області VII сесії VIIІ скликання від 17.06.2021 року № 671 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Об`єкти нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, зокрема, тих, хто здійснює підприємницьку діяльність, не визначені абз. «є» пп. 266.2.2, п. 266.2 ст. 266 ПК України як об`єкти нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зазначив, що визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором. При цьому, для отримання висновку щодо класифікації приналежних їй об`єктів нерухомості доцільно звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Оскільки в Державному реєстрі речових прав ОСОБА_1 вказаний тип об`єкта нерухомості є допис нежитлові будівлі, то документом підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора. Позивачем експертний висновок, щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, до податкового органу не надавався. Повідомив, що документи, які свідчать про належність будівлі, в якій знаходяться нежитлові приміщення, що належать ОСОБА_1 за функціональним призначенням до будівлі промислового призначення згідно з Класифікатором, позивачем не надано. Вказав, що відповідно до облікових даних, наявних у податкового органу, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець, із визначенням як основного виду діяльності за КВЕД - 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням. Також, як зазначив відповідач, згідно з даними ІКС «Податковий блок» зазначені нежитлові приміщення взяті на облік як об`єкти, що використовуються у господарській діяльності, шляхом подання форми 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» тільки 12.07.2023 року, а податок на нерухоме майно нарахований за період 2022 рік. Однак, відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування платника податків ОСОБА_1 , усі склади, як знаходяться за адресою АДРЕСА_1 непридатні до використання, а гараж за тією ж адресою тимчасово не експлуатуються. Отже, вказане свідчить про те, що цех та склад, які експлуатують, почали використовуватися у діяльності позивача лише з 2023 року. Також стверджує, що на підтвердження використання приміщень у промисловій діяльності позивача, вже до позовної заяви ОСОБА_1 надано ряд договорів на виготовлення та поставку продукції. Однак, дані договори можуть бути лише підтвердженням того, що позивач займається підприємницькою діяльністю, але не є підтвердженням саме факту належності будівель за адресою: АДРЕСА_1 та 2 А до будівель, на які поширюються норми щодо застосування пільг з податку на нерухоме майно. Вказані договори укладені у 2020 та 2023 роках, а податок на нерухоме майно нарахований за період 2022 рік. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 17194 від 05.03.2024) у якій навів доводи аналогічні тим, які викладені у позовній заяві.

Суд, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими вони обґрунтовуються, встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.09.2006 року (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та перебуває на 3 групі оподаткування. Основним видом економічної діяльності позивача, згідно відомостей з ЄДР, є оптова торгівля машинами й устаткуваннями (код КВЕД 46.69). Крім того, є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_2 , виданим 07.11.2012 року. Місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

Позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно нежитлові будівлі: складські приміщення літ. З загальна площа 235,4 кв. м., гараж літ. Є загальна площа 240,9 кв. м., складські приміщення літ. Ж загальна площа 336,8 кв. м. Адреса об`єкта: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7691638 від 06.07.2005 року.

Також, позивачу на праві приватної власності (частка 18/25) належить нерухоме майно нежитлові будівлі загальною площею 1573,9 кв. м.: виробничий корпус №1, №2а, загальна площа 1134,1 кв. м.; виробничий корпус № 2, № 1в, загальна площа 439,8 кв. м. Адреса об`єкта: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 986892 від 04.05.2006 року.

На зазначені об`єкти нерухомості Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 01.05.2023 року, а саме: № 0-1305 в сумі 26425,75 грн та № 0-1305 в сумі 51125,75 грн.

Позивач вважає вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що слід скасувати, тому звернувся до суду за захистом своїх прав із позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01.01.2015, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно з підп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу, належить до місцевих податків.

Відповідно до під. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

На підставі підп. 266.6.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підп. 266.3.1. п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пункт 266.5.1 ст. 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 30.1 статті 30 ПК України визначено поняття податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 статті 30 ПК України).

Отже, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів.

Підпунктом 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких підп. є зазначеної норми віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві, який набрав чинності 23.05.2020, підп. є вказану норми викладено у такій редакції: «Не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

Оцінюючи доводи сторін щодо віднесення вказаних вище об`єктів до переліку нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, відповідно до підп. є 266.2.2. п. 266.2. ст.266 ПК України, суд врахував таке.

Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого господарські будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (підп є).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості; 1251.9 будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) Резервуари, силоси та склади належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Для вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17 відповідно до яких застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

З розрахунку податкових зобов`язань до спірних податкових повідомлень-рішень суд встановив, що вони прийняті стосовно нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: складські приміщення літ. З загальна площа 235,4 кв. м., гараж літ. Є загальна площа 240,9 кв. м., складські приміщення літ. Ж загальна площа 336,8 кв., нежитлові будівлі загальною площею 1573,9 кв. м.: виробничий корпус №1, №2а, загальна площа 1134,1 кв. м.; виробничий корпус № 2, № 1в, загальна площа 439,8 кв., що перебувають у власності позивача.

Суд врахував, що видами діяльності позивача є: 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 28.30 Виробництво машин і устатковання для сільського та лісового господарства; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 22.29 Виробництво інших виробів із пластмас; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання.

Отже, основні види економічної діяльності відповідають цільовому призначенню належного позивачу нерухомого майна - нежитлових приміщень, що використовується ним для виготовлення інкубаторів та запчастин до інкубаторів, шляхом обробки металу, деревини та пластмаси, складуванні та реалізації виготовленої продукції. Вказане підтверджується податковою звітністю та договорами про виготовлення та поставку продукції, укладеними між позивачем та покупцями його продукції.

Отже, з урахуванням видів діяльності позивача та функціонального призначення згаданих об`єктів нежитлової нерухомості, суд дійшов висновку, що вони призначені для використання у виробництві.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ці об`єкти нерухомості підпадають під дію підп. є 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому нарахування позивачу спірними рішеннями податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є необґрунтованим.

Тому оскаржувані податкові-повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а, отже, позов є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 встановлено у розмірі 3028,00 грн.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд» в електронній формі, то позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (3028,00 * 0,4 * 0,8).

Позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 2422,40 грн.

Таким чином, позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі.

Суд зазначає, що позивач має право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026 м. Львів вул. Стрийська 35; код ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01.05.2023 року № 0-1305.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01.05.2023 року № 0-1305.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп сплаченого судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Качур Р.П.