Справа № 520/22042/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

31 жовтня 2024 року № 520/22042/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (код ЕДРПОУ 40324829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 291268 (двісті дев`яносто одна тисяча двісті шістдесят вісім) гривень 04 коп.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за результатами розгляду справи №520/18502/2020 його було поновлено на першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 12.12.2020 та стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 по 24.06.2021. Відповідачем після його поновлення на роботі було виконано рішення суду, щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 по 24.06.2021. Позивач знаходився у вимушеному прогулі не з своєї вини з дати його незаконного звільнення з 12.12.2020 р. по 23.02.2022 р. - дату його поновлення на роботі, але відповідач сплатив йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не за період з 12.12.2020 р. по 23.02.2022 р., а лише за період вказаний у рішенні суду в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 р. по 24.06.2021 р. Таким чином, несплаченим залишився період з 25.06.2001 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 291268,04 грн, що визнає відповідач та підтверджує розрахунком Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №19 від 02.08.2024 р., проте у добровільному порядку відповідач не сплачує позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 291268,04 грн. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також представником відповідача вказано, що рішення суду від 24.06.2021 по справі № 520/18502/2020 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області підлягало негайному виконанню з дати його прийняття, а саме з 24.06.2021. Також, рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано за період з 12.12.2020 по 24.06.2021. Враховуючи викладене, у позовну вимогу щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 291268,04 грн покладено невчасне виконання рішення суду, в якому підтверджені обставини, які суд мав би з`ясувати у цій справі. Враховуючи що ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області 23.02.2022 року, а також, те, що рішення суду щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано за період з 12.12.2020 по 24.06.2021 року, та беручи до уваги, що обставини, встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи (справа №520/18502/2020), у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, Головне управління визнає позовної вимоги у цій частині. Разом із тим, представником відповідача вказано на заперечення проти позовної вимоги, в частині стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38563,40 грн.

Ухвалу суду від 22.08.2024 року виправлено описки в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/22042/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, шляхом зазначення у вступній та абзаці першому резолютивної частинах ухвали вірної назви та відомостей стосовно відповідача "Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (пр. Науки, 40, 6 пов., м. Харків, 61166)" замість невірного " ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 )".

Суд зазначає, що згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 02.07.2019 року був призначений на посаду першого заступника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області згідно наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.06.2019 №367-к.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту Закон України №889-VIII), посада заступника керівника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області відноситься до категорії «Б» посад державної служби.

Відповідно до наказу Держпродспоживслужби «Про виконання обов`язків начальника головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області» від 01.08.2019 №410-К на позивача покладено обов`язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, до призначення в установленому законодавством порядку керівника територіального органу, з наданням йому права першого підпису організаційно-розпорядчих та фінансових документів.

На підставі наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держпродспоживслужби» від 28.09.2020 №291-К проведено визначення результатів виконання завдань у 2020 року державними службовцями Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», за підсумками якого позивачеві за виконання завдань №1, №2, №4 було виставлено по 2 бали, а за виконання завдань №3 - 3 бали, у зв`язку з чим середній бал за оцінювання склав 2,4 бали, що є негативним результатом.

Наказом Держпродспоживслужби «Про затвердження висновку щодо оцінки результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби» від 09.12.2020 №420-К затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності з негативною оцінкою щодо позивача.

У відповідності до статті 11, частини сьомої статті 44 Закону України №889-VIII зазначений висновок за результатами оцінювання службової діяльності було оскаржено позивачем голові Держпродспоживслужби.

Наказом Держпродспоживслужби від 10.12.2020 №423-к позивача з 11.12.2020 звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України №889-VIII.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з відповідгим адміністративним позовом.

Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №520/18502/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вулиця Б. Грінченка, 1, місто Київ, 01001, ), Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (проспект Науки, 40, 6 поверх, місто Харків, 61166) про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково; визнано противоправним та скасовано висновок від 09.12.2020 щодо оцінювання результатів службової діяльності першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 , який затверджено наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, від 09.12.2020 №420-к; визнано противоправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.12.2020 №420-к у частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 ; визнано противоправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.12.2020 №423к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області або на іншій рівнозначній посаді; стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату набрання чинності рішенням у справі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; допущено судове рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 року апеляційні скарги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі № 520/18502/2020 змінено, виклавши абзаци п`ятий, шостий резолютивної частини рішення в наступній редакції: Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 12.12.2020. Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 228 479,72 грн (двісті двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 72 коп.) за період з 12.12.2020 по 24.06.2021; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі № 520/18502/2020 - залишено без змін.

Приписами ч.4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено; виправлено описку в резолютивній частині постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі за апеляційними скаргами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі №520/18502/2020 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вірно зазначивши РНОКПП ОСОБА_1 - " НОМЕР_1 " замість " НОМЕР_3 ".

Позивачем у позовній заяві вказано, що рішення суду першої інстанції щодо поновлення на роботі та сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць було допущено до негайного виконання на дату його ухвалення 24.06.2021 р.

Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області відповідачем було виконано 23 лютого 2022 р. відповідно до наказу №97-к від 23.02.2024 р. та наказу № 188-к від 23.02.2022 р.

Також позивачем вказано, що відповідачем після його поновлення на роботі було виконано рішення суду щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 до 24.06.2021.

Своєю чергою позивач знаходився у вимушеному прогулі не з своєї вини з дати його незаконного звільнення з 12.12.2020 р. до 23.02.2022 р. - дату його поновлення на роботі, але відповідач сплатив йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не за період з 12.12.2020 р. до 23.02.2022р., а лише за період вказаний у рішенні суду, тобто з 12.12.2020 до 24.06.2021, в розмірі 228479,72 грн.

Таким чином, як зазначено позивачем, несплаченим залишився період з 25.06.2021 р. до 23.02.2022 р. у розмірі 291268,04 грн.

У позовній заяві позивачем вказано, що вказана сума визнається відповідачем та підтверджується розрахунком Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №19 від 02.08.2024р.

У добровільному порядку відповідач не сплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 до 23.02.2022 р. у розмірі 291268,04 грн.

Представником відповідача у поданому до суду відзиві на позов вказано, що враховуючи що ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області 23.02.2022 року, а також, те, що рішення суду щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано за період з 12.12.2020 по 24.06.2021 року, та беручи до уваги, що обставини, встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи (справа №520/18502/2020), у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, Головне управління визнає позовної вимоги у цій частині.

Відповідно до положень ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки дії представника відповідача, передбачені ст. 47 КАС України, не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, причин для відмови у задоволенні заяви суд не вбачає.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронат на служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями ч.1 ст. 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у статті 14 КАС України, відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Приписами частин другої, третьої статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Указана норма кореспондує з положенням статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 8 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній на час постановлення судового рішення про поновлення на посаді) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби також закріплене в пункті 3 частини першої статті 371 КАС України.

За умовами статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З аналізу приведених вище положень вбачається, що прийняття судом відповідного рішення, яким остаточно здійснюється судовий захист прав і законних інтересів суб`єктів адміністративного права є завершальним етапом у розгляді адміністративної справи. Саме цей судовий акт урегульовує публічно-правові спори і забезпечує правову визначеність у певній сфері правовідносин. Обов`язковості судові рішення набувають після набрання ними законної сили, завдяки чому рішення суду є максимально недоторканим, що надає йому рис стабільності, незмінності та остаточності. Водночас складовою принципу обов`язковості судових рішень є також юридичні заходи впливу за їхнє невиконання, різновидом якої є відповідальність, установлена статтею 236 КЗпП України.

Крім того, аналіз положень статті 236 КЗпП України свідчить про те, що цією нормою закону установлено фінансову санкцію у вигляді виплати середнього заробітку за невиконання рішення про поновлення на роботі через бездіяльність роботодавця. При цьому законодавець, з огляду на імперативний припис щодо негайного виконання судового рішення, установлений статтею 235 КЗпП України і одночасно закріплений у статті 371 КАС України, виходив з того, що будь-яка бездіяльність з боку роботодавця є підставою для здійснення таких виплат незаконно звільненому працівнику, незалежно від причин невиконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 25.07.2024 у справі №360/6493/21.

Під час розгляду справи встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 року по справі №520/18502/2020 було поновлено позивача на посаді та стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 по 24.06.2021.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області відповідачем було виконано лише 23 лютого 2022 року.

Також відповідачем після його поновлення на роботі було виконано рішення суду, щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 228479,72 грн за період з 12.12.2020 по 24.06.2021.

Отже, період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить відрізок часу з 25.06.2021 до 23.02.2022.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням рішення у справі №480/12318502/2020 про поновлення позивача на посаді, останній має право на отримання компенсації, установленої статтею 236 КЗпП України, що не заперечується відповідачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Загальна сума заробітної плати за останні два місяці проходження служби позивача становить 71509,04 грн, у тому числі: за 20 днів жовтня 2020 року 36671,04 грн, за 21 день листопада 2020 року 34838,00 грн, середньоденна заробітна плата позивача становить 1744,12 грн, що підтверджується довідкою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №20 від 05.08.2024 року.

Таким чином, з урахуванням часу вимушеного прогулу позивача, що складає 167 робочих днів, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 291268,04 грн (167 х 1744,12 грн), яка відповідно підлягає стягненню на користь позивача.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 291268,04 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, представником позивача разом із позовними вимогами було заявлено клопотання про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38563,40 грн, де: витрат на правову (правничу) допомогу адвоката основного гонорару 24000,00 грн.; додаткова винагорода гонорар успіху 14563,40 грн (5% від суми позову 291268,04 грн).

Представником відповідача у поданому до суду відзиві на позов вказано, що вартість правової допомоги в заявленому розмірі є безпідставною, неспівмірною та не пропорційною до предмета спору, а отже не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню представника позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст.26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Під час, розгляду справи встановлено, що на підтвердження обґрунтованості вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача представником позивача було надано копії: витягу з договору про надання правової допомоги б/н від 18.07.2024; додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 21.02.2023 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1255, виданого 12.10.2012 року, ордер серії АХ №12017 від 05.08.2024 року.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Так, зі змісту договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., судом встановлено, що згідно із п.1 договору про надання правової допомоги б/н від 18.07.2024 року клієнт доручає адвокату надати йому правничу допомогу у Харківському окружному адміністративному суді, щодо стягнення середнього заробітку з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 року до 23.02.2022 року. У п.2.1 договору сторонами передбачено, що адвокат зобов`язаний провести всі необхідні процесуальні дії з метою отримання клієнтом середнього заробітку з відповідача за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 р. до 23.02.2022 р., а саме: провести збір належних та допустимих доказів, підготувати та подати до суду адміністративний позов; після відкриття судом провадження по адміністративній справі вести справу до прийняття судом рішення; в разі отримання у суді рішення про задоволення адміністративного позову провести необхідні дії з метою отримання виконавчого листа, а також всі необхідні юридичні дії щодо його повного виконання.

Відповідно до п.1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 21.02.2023 року сторонами визначено, що розмір адвокатського гонорару узгоджено між адвокатом та клієнтом з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до рекомендацій встановлених рішенням Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 року та визначено за кожну окрему юридичну дію адвоката окремо, а саме: за ознайомлення з матеріалами справи, збір належних та допустимих доказів, підготовку та подачу до адміністративного суду позову щодо стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 по 23.02.2022 р. розмір гонорару адвоката складає одну мінімальну заробітну плату в Україні на 2024 рік, тобто 8000,00 грн (відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.04.2024 становить 8000,00 грн); за ведення справи у адміністративному суді розмір гонорару адвоката складає 16000,00 грн (2 мінімальні заробітні плати відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»); у разі прийняття судом рішення про задоволення адміністративного позову гонорар успіху складає 14563,40 грн(5% від суми позову 291268,04 грн).

Також умовами додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 21.02.2023 року, а саме п. 2 передбачено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар на підставі підписаних актів виконаних робіт у наступні строки: за виконання робiт передбачених пунктами 1.1. - 1.2. пiсля подання адмiнiстративного позову до суду та вiдкриття провадження по справi, але не пiзнiше 90 календарних днiв з дати набрання сили рiшенням; за виконання poбіт передбачених пунктами 1.3. пiсля прийняття Харкiвським окружним адмiнiстративним судом рiшення по адмiнiстративнiй справi, але не пiзнiше 90 календарних днiв з дати набуття ним сили.

Своєю чергою зі змісту наявної в матеріалах справи копії додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., вбачається, що сторонами визначено, що позивач повинен сплатити гонорар адвокату за надання правової допомоги у розмірі 24000,00 грн, а у випадку задоволення позову гонорар успіху у розмірі 14563,40 грн.

Однак, суду не подано доказів щодо кількісних характеристик послуги, а також які саме з визначених сторонами послуг було надано. При цьому, стосовно визначення фіксованої ставки гонорару адвоката, суд зауважує, що в аспекті визначення співмірності наданих правничих послуг адвоката, їх обсяг та характер підлягають доведенню.

Також суд вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, також, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Також, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

Стосовно доводів представника відповідача, викладених у поданому до суду відзиві на позов, щодо того, що відповідачем визначено позовні вимоги ОСОБА_1 , а отже відсутні підстави для стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що такі не можуть вважатися судом обґрунтованими та доведеними, оскільки не спростовують обставин наявності у позивача необхідності звернення до суду задля захистом своїх порушених прав.

Суд зазначає, що враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що сума, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 38563,40 грн є необґрунтованою, а отже суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (пр. Науки, 40, 6 пов., м. Харків, 61166) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (код ЕДРПОУ 40324829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 291268 (двісті дев`яносто одна тисяча двісті шістдесят вісім) гривень 04 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, 40, 6 пов., м. Харків, 61166, код ЕДРПОУ 40324829).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.