Справа № 460/1940/24
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2024 року м. Рівне №460/1940/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.11.2023 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1994 по 26.06.1999, періоди роботи з 07.08.2000 по 31.12.2000, з 02.05.2006 по 29.10.2006, та до пільгового стажу - з 01.09.2000 по 31.12.2000, з 02.05.2006 по 29.10.2006, з 02.01.2001 по 24.01.2001, 01.09.2001 по 12.01.2006, 02.08.2016 по 30.09.2023, і зобов`язання призначити та виплачувати з 07.08.2023 пенсію на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи повних 47 років, загальний та пільговий стаж, позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідач, розглядаючи вказану заяву позивачки, застосував норму ст. 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', а не норму ст. 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в частині визначення віку, з якого остання має право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, чим протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.03.2024 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що оскільки позивачка не досягла віку, встановленого статтею 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' (50 років), то підстави для призначення пенсії на пільгових умовах за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком №1 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України на даний час відсутні.

Відповідач-2 по суті заявлених вимог не висловився, відзиву на позовну заяву не подав, заяв чи клопотань процесуального характеру суду не надсилав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

22.03.2024 позивачкою подано відповідь на відзив, однак суд не приймає до уваги письмову відповідь на відзив з тих підстав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області 10.12.1997.

07.11.2023 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

За результатами розгляду за принципом екстериторіальності заяви та наданих позивачкою документів, відповідач-2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.11.2023 №60 у зв`язку з недосягненням 50-ти річного віку. В рішенні зазначено, що страховий стаж особи з урахуванням додаткових років за роботу за Списком №1 становить 33 роки 03 місяці 04 дні, в тому числі пільговий стаж становить 10 років 08 місяців 00 днів.

Крім цього, у цьому рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1994 по 26.06.1999 згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутня дата видачі диплому (диплом не надано); періоди роботи з 07.08.2000 по 31.12.2000 та з 02.05.2006 по 29.10.2006, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування. До пільгового стажу не враховано: період роботи з 01.09.2000 по 31.12.2000 та з 02.05.2006 по 29.10.2006, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування; період роботи з 02.01.2001 по 24.01.2001, оскільки в переліках посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць №20-од від 02.03.1999, посада «лікаря променевого терапевта радіологічного відділення» не зазначена; період роботи з 01.09.2001 по 12.01.2006, оскільки в переліках посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць №15-од від 25.01.2001 посада «лікаря променевої терапії радіологічного відділення» не зазначена; період роботи з 02.08.2016 по 30.09.2023, оскільки заявниця працювала на посаді «лікаря променевої терапії відділення променевої терапії №2», а постановою №461 від 24.06.2016 розділом «Охорона здоров`я» передбачені лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервеційної радіології (рентгенохірургічний блок).

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушує право на належне соціальне забезпечення, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Згідно з ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст.13 Закону №1788-XII. Так, пункт «а» статті 13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній після 01.04.2015 передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Тобто, Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливими для особи, а не Закону №1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 47 років, мала страховий стаж роботи 33 роки 03 місяці 04 дні, в тому числі на пільгових умовах за списком № 1 - 10 років 08 місяців 00 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправним.

Судом також встановлено, що позивачці не зараховано до страхового стажу:

- період навчання з 01.09.1994 по 26.06.1999 згідно записів трудової книжки, оскільки відсутня дата видачі диплому (диплом не надано);

- періоди роботи з 07.08.2000 по 31.12.2000 та з 02.05.2006 по 29.10.2006, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Надаючи оцінку твердженням Пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1994 по 26.06.1999, суд зазначає таке.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-XIІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону № 1788-XIІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, а необхідність підтверджувати відповідні періоди для визначення стажу виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З трудової книжки позички серії НОМЕР_2 (дата заповнення 02.08.1999) встановлено, що така містить запис №1 про навчання в Дніпропетровській державній медичній академії з 01.09.1994 по 26.09.1999. Вказаний запис внесено на підставі диплому НР №11039576.

Щодо відсутності в трудовій книжці дати видачі диплому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від його волевиявлення.

Так, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.

Оскільки в трудовій книжці позивача міститься запис про період навчання з 01.09.1994 по 26.06.1999, а обставини щодо не зарахування періоду навчання, зазначені Пенсійним органом, не спростовують факту самого навчання позивачки, суд дійшов до висновку, що відповідачем-2 безпідставно не зараховано цей період до її загального страхового стажу.

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 07.08.2000 по 31.12.2000 та з 02.05.2006 по 29.10.2006, суд зазначає таке.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 позивачка у відповідні періоди працювала в Рівненському облонкодиспансері на посаді лікаря радіолога радіологічного відділення, лікаря променевого терапевта радіологічного відділення, лікаря з променевої терапії радіологічного відділення.

Зазначене також підтверджується наказом по облонкодиспансеру від 02.08.2000 №103, від 31.08.2000 №118, від 02.01.2001 №І-ос, від 11.09.2001 №129-ос.

Суд зазначає, що жодних недоліків щодо оформлення відповідних записів Пенсійним органом не зазначено.

Згідно з наданою довідкою (форма ОК-5) у позивача відсутні відомості щодо нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за періоди з 07.08.2000 по 31.12.2000 та з 02.05.2006 по 29.10.2006 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що й стало підставою для неврахування органом Пенсійного фонду цих періодів до страхового стажу.

Як вже зазначалося судом раніше, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, яким введене поняття «страховий стаж» (до 01.01.2004 застосовувалось поняття «трудовий стаж»). До страхового стажу зараховуються періоди, за які були сплачені страхові внески.

Одночасно з цим до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто періоди трудової діяльності до 01.01.2004 згідно з вимогами Закону № 1788-XII та законодавства СРСР.

До 01.01.2004 стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці. У разі відсутності трудової книжки, а також якщо в ній немає необхідних записів, записи неправильні або вказані неточні дані про періоди роботи для підтвердження трудового стажу, приймаються інші документи, видані за місцем роботи або архівними установами. Після 01.01.2004 стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку, зважаючи на суми сплачених внесків.

Отже, періоди роботи позивача до 01 січня 2004 року підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло раніше (незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв), та основним документом, який підтверджує стаж, трудовою книжкою, яка була надана позивачем відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

За наявності належних записів трудової книжки про роботу позивачки (до 01 січня 2004 року), які містять посилання на наказ про прийняття та про звільнення з роботи, позивачка не має обов`язку зі свого боку надавати будь-які інші документи про роботу на відповідних підприємствах.

За приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Суд зауважує, що у випадку, якщо поданих позивачкою документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивачки, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачки про необхідність подання інших документів, ніж ті, які вона подавала, зокрема, для підтвердження іншими документами періоду роботи з 07.08.2000 по 31.12.2000.

За наведеного, не зарахування позивачці до стажу періоду роботи, про який є належні відомості у трудовій книжці (до 01 січня 2004 року), не може визнаватися правомірним.

Як вже встановлено судом, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) у період з травня 2006 по жовтень 2006 року заробітна плата не нараховувалася взагалі і, відповідно, не сплачувалися страхові внески. Так, протягом 2006 року відображено нарахування та сплату доходу і страхових внесків за 6 місяців.

Доказів нарахування позивачці заробітної плати за період з вересня по жовтень 2006 року матеріали справи не містять, такий факт (отримання доходу) заперечується відповідачем, позаяк не відображений в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки у відповідні періоди позивачці не була нарахована та виплачена заробітна плата (а доказів протилежного позивачкою не надано і в матеріалах справи такі відсутні), то відповідно відсутня і сплата й обов`язок роботодавця нараховувати та сплачувати страхові внески за період, коли дохід не виплачувався.

Суд зазначає, що в даному випадку має місце не лише відсутність сплати страхових внесків, але й відсутність нарахованої заробітної плати за цей період позивачці. Тобто відсутня відповідальність роботодавця за несплату страхових внесків, бо такі не нараховувалися через те, що жоден дохід не виплачувався працівнику.

Такі висновки суд робить з аналізу положень Закону №1058-IV. Так, відповідно до статті 1 цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Суд зауважує, що позивачка не позбавлена можливості з`ясувати у роботодавця питання нарахування та виплати заробітної плати у спірні періоди, про що отримати відповідну довідку. Саме такий документ про нарахування заробітної плати позивачці (при її невідображенні у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) може свідчити про отриманий дохід позивачкою та відповідальність роботодавця за несплату страхових внесків і можливість зарахування спірних періодів як до загального, так і до пільгового страхового стажу.

Лише невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, але при умові нарахування і виплати працівнику заробітної плати, не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Судом не встановлено неналежного виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, подання звітності, позаяк відсутні докази на підтвердження виникнення такого обов`язку у зв`язку з виплатою доходу позивачці.

Позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків лише при умові, що таке підприємство нараховувало у цей період заробітну плату працівнику.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для зарахування позивачці до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (загального страхового стажу), у тому числі до стажу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (пільгового страхового стажу), періодів роботи з 02.05.2006 по 29.10.2006.

При цьому, суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернутися до органів Пенсійного фонду України повторно після отримання додаткових документів, що підтверджують нарахування їй у вказаний у період роботи заробітної плати роботодавцем (у разі фактичного нарахування такої).

Враховуючи встановлені обставини у цій справі щодо відсутності виплати доходу позивачці у періоди з 02.05.2006 по 29.10.2006 та беручи до уваги правове регулювання питання зарахування страхового стажу з 01.01.2004, суд дійшов висновку про правомірність дій Пенсійного органу в цій частині спірних правовідносин.

Щодо не врахування до пільгового стажу позивачки періоду роботи з 01.09.2000 по 31.12.2000, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування; періоду роботи з 02.01.2001 по 24.01.2001, оскільки в переліках посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць №20-од від 02.03.1999, посада «лікаря променевого терапевта радіологічного відділення» не зазначена; періоду роботи з 01.09.2001 по 12.01.2006, оскільки в переліках посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць №15-од від 25.01.2001 посада «лікаря променевої терапії радіологічного відділення» не зазначена; періоду роботи з 02.08.2016 по 30.09.2023, оскільки заявниця працювала на посаді «лікаря променевої терапії відділення променевої терапії №2», постановою №461 від 24.06.2016 розділом «Охорона здоров`я» передбачені лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервеційної радіології (рентгенохірургічний блок), суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909) затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

З трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що позивачка у спірні періоди працювала Рівненському облонкодиспансері, яке було перетворено на Комунальний заклад «Рівненський обласний онкологічний диспансер» Рівненської обласної ради та в подальшому в Комунальне підприємство «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради, на посадах лікаря-радіолога радіологічного відділення, лікаря променевого терапевта радіологічного відділення, лікаря променевої терапії радіологічного відділення, лікаря променевої терапії центру клінічної онкології.

Зазначене також підтверджується наявними у справі наказами від 02.08.2000 №103-ос, від 31.08.2000 №118-ос, від 02.01.2001 №І-ос, від 11.09.2001 №128-ос, від 28.02.2020 №51-ос, від 25.12.2006 №66-од, від 02.01.2007 №8-ос, довідкою від 07.11.2023 №892/01-17/23.

Відповідач не оспорює той факт, що Комунальне підприємство «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради відноситься до закладів і установ, визначених Переліком №909.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 № 36 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зокрема, до розділу XIX Списку №1 включено посади працівники закладів охорони здоров`я, які безпосередньо працюють з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю кількістю радіоактивних речовин, а також на гамма-терапевтичних апаратах. Зазначена постанова втратила чинність 03.08.2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, яка набрала чинності з 03.08.2016, затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зокрема, до розділу XXX Списку №1 включено посади: лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі - Порядок № 442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону №1058-IV є виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідкою від 07.11.2023 №889/01-17/23, виданою Комунальним підприємством «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради, підтверджується, що позивач працювала в Комунальному закладі «Рівненський обласний онкологічний диспансер», перейменованому в Комунальний заклад «Рівненський обласний онкологічний диспансер» Рівненської обласної ради, перейменованому в Комунальне підприємство «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради, з 01.09.2000 по 01.01.2001 - на посаді лікаря-радіолога радіологічного відділення на протязі повного робочого дня, з 02.01.2001 по 31.08.2001 - на посаді лікаря променевого терапевта радіологічного відділення на протязі повного робочого дня, з 01.09.2001 по 01.01.2007 -на посаді лікаря з променевої терапії радіологічного відділення, що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, з 02.01.2007 по 01.03.2010 - на посаді лікаря з променевої терапії радіологічного відділення №2, що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, з 01.03.2010 по 28.02.2020 - на посаді лікаря з променевої терапії відділення променевої терапії №2, на протязі повного робочого дня, що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, з 28.02.2020 по теперішній час працює на посаді лікаря променевої терапії центру клінічної онкології на протязі повного робочого дня, що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Зазначена довідка містить посилання на накази щодо проведення атестації робочих місць.

У цій довідці також вказано, за період з 01.09.2000 по 07.11.2023 пільговий стаж за Списком №1 становить 23 роки 2 місяці і 7 днів.

Таким чином, в матеріалах справи міститься довідка, в якій, зокрема, наявна інформація про характер роботи, період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, найменування списків, куди включається цей період роботи.

Також в матеріалах справи наявні накази «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством» від 02.03.1999 №20-од, від 25.01.2001 №15-од, від 13.01.2006 №25-од, від 14.01.2011 №33/1-од, від 12.01.2016 №34-од, наказ від 27.06.2016 №58/2-од «Про результати позачергової атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством», від 28.02.2020 №65-од «Про перенесення результатів атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством», від 25.06.2021 №88-од «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством».

У переліку робочих місць, виробництв, робіт і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та №2 згідно з додатками до вказаних вище наказів вказано, лікар-радіолог, лікар-променевий терапевт, лікар з променевої терапії (Список №1).

З огляду на наведене, твердження Пенсійного органу про те, що в переліках посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць, відсутні посади, на яких працювала позивачка, є безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, подаючи звіти форми ОК-5 Пенсійному фонду України, роботодавець позивачки вказував код підстави обліку спеціального стажу упродовж років праці останньої з 2014 по 2023 рік - ЗП3013А1.

Отже, наданими позивачкою документами підтверджено її право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Щодо зобов`язання призначити та виплачувати позивачці з 07.08.2023 пенсію на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", су зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, вимога ефективності міститься у таких нормах Кодексу адміністративного судочинства України: частинах першій та другій статті 2 (завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, розсудливо); частині другій статті 5 (захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); абзаці 2 частини другої статті 9 (суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); частині четвертій статті 242 (судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень).

Крім того важливо, що завданням суду у спорах, що виникають із публічно-правових відносин, в яких індивідуальне право особи (можливість реалізації майнових прав, зокрема права на соціальний захист, свобода використання власності у незаборонений спосіб, право на безперешкодну підприємницьку діяльність тощо) конкурує із суспільними (публічними) інтересами, є забезпечення необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами; ефективним може вважатися такий спосіб захисту порушеного права, при обранні якого обов`язково враховується суспільний (публічний) інтерес.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи наведене та те, що на день звернення з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачка відповідала всім необхідним умовам для її призначення, то в силу статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, ефективним способом захисту порушеного права останньої буде зобов`язання призначити таку пенсію з моменту звернення за її призначенням, а саме: з 07.11.2023.

Разом з тим, визначаючись щодо органу, який має здійснити виконання вимог зобов`язального характеру, суд зазначає, що Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз. 1 п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке, відповідно, при розгляді документів позивачки здійснювало розрахунок її стажу, в тому числі, і пільгового, а також приймало спірне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до стажу позивачки спірних періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також щодо призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід відмовити повністю, позаяк останній фактично заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою не приймав.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач-2 не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності прийнятого ним у спірних правовідносинах рішення, натомість доводи позивачки частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

В силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд стягує на користь позивачки судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, яким прийнято протиправне рішення, яке скасовано судом.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.11.2023 №60 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Дніпропетровській державній медичній академії з 01.09.1994 по 26.09.1999, період роботи 07.08.2000 по 31.12.2000 та до пільгового стажу - періоди роботи з 01.09.2000 по 31.12.2000, з 02.01.2001 по 24.01.2001, з 01.09.2001 по 12.01.2006, з 02.08.2016 по 30.09.2023 в Комунальному закладі «Рівненський обласний онкологічний диспансер», перейменованому в Комунальний заклад «Рівненський обласний онкологічний диспансер» Рівненської обласної ради, перейменованому в Комунальне підприємство «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 07.11.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у виді судового збору у сумі 1211,20грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл.,46001, ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769)

Суддя Н.С. Гудима