Справа № 641/6887/24
Суддя: Богдан М. В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/46/2024 Справа №641/6887/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря Двірник О.С.,

представника позивача Баранова Д.М.,

представника відповідача Федюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Шевченка Ігоря Валентиновича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Баранова Д.М. звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якому просить: визнати дії інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 протиправними; скасувати постанову серії ЕНА № 3089760 від 20 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 20 вересня 2024р. близько 10 год. 30 хв. до лотка позивача з продажу шкарпеток та інших текстильних виробів (м. Харків, вул.23-го Серпня, 32/20) працівниками патрульної поліції УПП в Харківській області та за допомогою спеціального технічного засобу (поліцейських боді-камер) зафіксовано та винесено постанову серії ЕНА № 3089760 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, яке передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Зазначає, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 140 КУпАП: Порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян -суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, представник позивача зауважує, що працівником поліції не було враховане те, що позивач в даному випадку не є суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП. Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 нібито встановив тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, але позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, а ні фізичною особою-підприємцем, а ні власником юридичної особи, яка здійснює підриємницьку діяльність, яке відношення позивач має до тимчасової споруди (МАФ), будь-яких доказів з цього приводу працівника поліції, які складали оскаржувану постанову не надано. На переконання представника позивача, при винесені оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень керувався формальним підходом, не з`ясував всіх обставин події.

18.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено зокрема про те, що твердження позивача, що він не є суб`єктом правопорушення передбаченого частиною другою статті 140 КУпАП є безпідставними, всі обставини справи були розглянуті, і відповідно до матеріалів справи, позивач підпадає під визначення суб`єкта інкримінованого йому правопорушення, оскільки він діяв у межах сфери, яка підпадає під дію статті 140 КУпАП. Таким чином, на думку представника відповідача, доводи позивача не відповідають дійсності і не мають юридичних підстав для скасування постанови або зміни її змісту. Зазначає, що закон визначає ознаки, за якими споруди слід відносини до тимчасових, зокрема, наводить критерії стосовно їх площі. Перевищення визначеної законом площі тимчасових споруд не завжди позбавляє їх ознаки тимчасовості, однак під час вирішення питання про їх розміщення ці вимоги законодавства повинні бути дотримані. Позивач, встановивши тимчасову споруду для ведення підприємницької діяльності, встановив таку споруду безпосередньо на проїзній частині, не погодивши розташування тимчасової споруди з уповноваженими органами Національної поліції. На переконання представника відповідача, правопорушення зафіксовано належними та допустимими доказами, в повній мірі підтверджують вину позивача.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, додатково зазначив, що ОСОБА_1 не вчинялися дії, передбачені диспозицією частини другої статті 140 КУпАП.

Представник відповідача в судовому засіданні, обставини викладені у відзиві на позовну заяву підтримав, зазначив, що ОСОБА_1 вчинялися дії, передбачені диспозицією частини другої статті 140 КУпАП, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного.

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Судом встановлено, що 20.09.2024 о 11:18 год. інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківський області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3089760 про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

У постанові серія ЕНА № 3089760 від 20.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі зазначено, що 20.09.2024 о 10:50 год. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 допустив функціонування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності МАФ без погодження уповноваженим підрозділом Національної поліції України, чим порушив вимоги ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 25-2, п. 26 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, п. 32. 1а ПДР України, затверджених ПКМУ від 10.10.2001 № 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2. ст. 140 КУпАП.

В судовому засіданні досліджені долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву схема до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3089760 від 20.09.2024, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20.09.2024.

Отже, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що уповноваженою особою 20.09.2024 ухвалено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії стосовно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 140 КУпАП, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно з диспозицією частини 2 статті 140 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП є бланкетною, оскільки не містить в собі переліку конкретної діяльності/бездіяльності, за вчинення/невчинення яких настає адміністративна відповідальність, а лише відсилає до змісту норм, що визначають порядок погодження певних видів діяльності іншими актами законодавства.

Стаття 52-3 Закону України "Про дорожній рух" встановлює повноваження Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серед яких, зокрема: погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.

Нормою пункту 1.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі ПДР), встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з вимогами пункту 32.1 а) ПДР з органами Національної поліції узгоджуються: розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

За змістом статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Відповідно до приписів частини 1 статті 37 цього Закону будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на автомобільних дорогах розміщуються відповідно до статті 28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, а у разі їх розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг - за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 52-3 Закону України Про дорожній рух (п. 25-2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджений постановою КМУ від 30.03.1994 №198).

Суд зазначає, що суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, є громадяни, посадові особи, громадяни - суб`єкти господарської діяльності.

Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3089760 від 20.09.2024, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., який передбачений для громадян. Тобто з викладеного вбачається, що постанова винесена відносно фізичної особи.

Жодних доказів про те, що фізична особа громадянин ОСОБА_1 є відповідальною за погодження з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України розміщення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності суду не надано, зокрема про те, що вона перебуває у трудових відносинах з підприємством або громадянином суб`єктом господарської діяльності, що провадить таку діяльність і на неї законодавством або внутрішніми документами суб`єкта господарювання покладено обов`язок отримання відповідного погодження.

Суд зазначає, що інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківський області ДПП ст. лейтенантом поліції ОСОБА_2 в оскаржуваній постанові зазначено про порушення пункту 32.1 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій.

Суд зауважує, що відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП наступає у випадку відсутності відповідного погодження уповноваженого органу Національної поліції на встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Диспозиція зазначеної норми не передбачає відповідальність особи за розміщення та функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг без отримання погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, за що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

Суд також зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що 20.09.2024 о 10:50 год. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 допустив функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності/МАФ без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України. Ця обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, будь-які докази того, що ОСОБА_1 проводилися роботи на автомобільних дорогах, вулицях відсутні. При цьому, необхідність погодження органом Національної поліції дозволів на проведення робіт на автомобільних дорогах та вулицях, передбачена 1 статті 37 Закону «Про автомобільні дороги», зі змісту положень якої слідує, що такі роботи по`вязані з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах. На підставі цього суд приходить до висновку, що розміщення та функціонування тимчасової споруди торгівельної точки на автомобільних дорогах не може розглядатися як виконання робіт, пов`язаних з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах.

Отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Однак в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП, а саме створення перешкод для дорожнього руху внаслідок розміщення на проїжджій частині вулично-шляхової мережі тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності (торгівельної точки).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормою частини 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи до неї, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі. Крім того, відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, положення якої закріплює принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Крім того, суд враховує положення частини 3 статті 62 Конституції України, яка визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня1978року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Фактичні обставини встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та відповідно обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваної постанови відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене вище суд приходить до висновку, що будь-які докази, на основі яких можна було б дійти висновку, що відповідач вчинила інкриміноване їй адміністративне правопорушення і в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП відсутні.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення, та що в свою чергу призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови. Крім того, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Крім цього позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовної заяви сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Барановим Д.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДП №5842 від 06.09.2024 року).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

На виконання вказаних вимог представник позивача надав суду договір № 13/24 про надання правової допомоги від 20 вересня 2024 року.

Разом з тим, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, позивач та представник позивача не надали суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також належних та допустимих доказів, які свідчать про оплату зазначених витрат, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 19, 77, 139, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Шевченка Ігоря Валентиновича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3089760 від 20.09.2024 року, інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківський області ДПП старшого лейтенанта поліції Шевченка Ігоря Валентиновича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2. ст. 140 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.140 КУпАП - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: інспектор 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області старший лейтенант поліції Шевченко Ігор Валентинович, м. Харків, вул. Шевченка, 315А.

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, адреса: м. Харків, вул. Шевченка, 315А.

Суддя - М. В. Богдан