Справа № 550/1276/24
Суддя: Литвин В. В.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 550/1276/24
Провадження № 2-а/550/12/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Литвин В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Чутове справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

У позові вказав, що 16.10.2024 відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанова мотивована тим, що 10.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з`явився громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки особи даних вищевказаного громадянина було встановлено, що ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, не уточнив свої персональні облікові дані у встановлений законом спосіб.

ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду порушив вимоги абзацу 3 підпункту 1 частини ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», а саме не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності) чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП, тому на нього накладено штраф у розмірі 17000 грн.

З даною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, такою, що винесена з істотним порушенням чинного законодавства, що полягають зокрема в тому, що позивач з 16.10.2007 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9).

Позивач зазначив, що 10.07.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення своїх облікових даних. Дізнавшись, що жодних змін в персональних даних не відбулося, посадова особа 9 відділу зазначила, що у військовому квитку необхідно лише проставити відмітку про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку не у ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього посадова особа проставила штамп про те, що 16.10.2007 ОСОБА_1 взято на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 . На зауваження ОСОБА_1 про те, що зазначено неправильну дату, посадова особа не відреагувала та повідомила, що дані оновлено.

На підтвердження вказаних доводів позивач зазначив, що відповідно до відомостей Витягу з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань МОУ 0193 від 26.05.2024 року первинна реєстрація ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 (та його відділів) здійснено 14 вересня 2015 року. Тому штамп проставлений 10.07.2024 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_4 із зазначеною датою 16.10.2007 є хибним, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 був утворений лише після реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_6 - 14.09.2015 року (а.с. 10).

Факт оновлення даних ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_4 10.07.2024 року матеріалами справи не спростований.

На підставі викладеного позивач просив скасувати вищевказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, витребувати у відповідача адміністративні матеріали та постанову № 3690 від 16.10.2024 року, а також відомості про дату утворення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою судді від 24.10.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у відкритому судовому засіданні, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, витребувано у відповідача копії матеріалів, на підставі яких була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 № 3960 від 16 жовтня 2024 року.

Відповідач, отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі 25.10.2024 (а.с. 18, 19), правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 162 КАС України не скористався, витребуваних судом доказів не надав.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно і повно дослідивши наявні у справі матеріали та докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_7 було винесено постанову № 3960 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 17000 грн. (а.с. 13).

Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать зокрема: місце проживання та місце перебування; відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи) (ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, віком від 18 до 60 років. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою ст. 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Таким чином, виходячи з вищевказаних норм Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», інформацію, яку нібито не оновив або не уточнив ОСОБА_1 посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 могли отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді.

Жодних змін в персональних даних ОСОБА_1 , зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», не відбулося, а у адміністративному протоколі або постанові не зазначено, які саме персональні дані не були уточнені (а.с. 13-14).

Крім того, листом Міністерства оборони України № 220/2/ВихЗПІ/25 від 20.06.2024 року підтверджено можливість отримання персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами, банками даних, утримувачами, розпорядниками, адміністраторами яких є державні органи. Тобто робота реєстру організована у відповідності до ст.14 Закону України « Про єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів».

Крім того, при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не враховано положення примітки до ст. 210 КУпАП, згідно з якою положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Оскаржувана постанова не містить посилань на відомості про неможливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних військовозобов`язаного ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних тощо, держателями яких є державні органи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок доказування у даній категорії справ, не доведено наявність вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні. Відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення виключає склад адміністративного правопорушення.

Із зазначеного суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_7 не надано суду жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Відтак, доводи позивача про незаконність та протиправність постанови відповідача є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат, це питання судом не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, задовольнити.

2. Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 3960 від 16.10.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

3. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Литвин