Справа № 240/24084/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/24084/23

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання недійсною та скасування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить визнати недійсною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 24.02.2021 № Ф-198337-51 на суму 37788, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-198337-51 є протиправною і такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України. Зазначає, що у податкового органу не було підстав для призначення документальної перевірки, її проведення та складання акта перевірки за результатами її перевірки; з моменту реєстрації з 13.11.2007 і по 31.01.2022 він фактично не здійснював підприємницьку діяльність та, відповідно, не отримував доходів від неї; про проведення перевірки його належним чином відповідач не повідомляв та акта про перевірку йому не направляв; вимоги про сплату боргу (недоїмки) він не отримував, оскільки вона була надіслана на неправильну адресу, тому грошове зобов`язання не набуло статусу узгодженого; відповідач пропустив строки давності для визначення суми грошових зобов`язань платника податків. Крім того, позивач вказав, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ за формою ОК-5 єдиний внесок у розмірі, не нижче мінімального (окрім листопада 2019 року), за період з липня 2001 по липень 2008 за нього сплачував роботодавець.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №67521725 з примусового виконання виконавчого документа - вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області № Ф-198337-51 від 24 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 37788,74 гривень - до набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 240/24084/23.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Від представника відповідача 05.09.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначає, що згідно з реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем ОСОБА_1 13.07.2007 було здійснено державну реєстрацію як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

Відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» за позивачем обліковується недоїмка на суму 37788,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань: за 2017 рік на суму 8448,00 грн по терміну сплати 19.04.2018; за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018; за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019; за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019; за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.07.2019; за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019; за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020.

Відповідач стверджує, що враховуючи зміни до Закону №2464-VI, внесені Законами України від 17.03.2020 №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» та від 13.05.2020 №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», в частині звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за березень, квітень та травень 2020 року було централізовано нараховано єдиного внеску: за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020; за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020; за липень - вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020. Таким чином, за ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальну суму 37788,74 грн. Тому, відповідно до наявної заборгованості, йому була правомірно сформована і надіслана вимога про сплату боргу від 24.02.2021 №Ф-198337-51 на його податкову адресу АДРЕСА_1 ; вказане поштове повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. За цією адресою позивача взято на облік як платника податків у контролюючому органі. Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї адреси. В силу абзаців 1-3 пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення, рішення, податкова вимога вражаються належним чином врученими платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Оскільки відправлення надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення. Таким чином відповідач стверджує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірною, вважається такою, що вручена позивачеві належним чином не пізніше 14.09.2023, а тому просить повністю відмовити у задоволенні позову.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

13.11.2007 ОСОБА_1 було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

24 лютого 2021 року Головне управління ДПС у Житомирській області, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформувало позивачу вимогу про сплату боргу №Ф-198337-51 з єдиного соціального внеску на загальну суму 37788,74 грн.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року (далі - Інструкція №449).

Статтею 2 Закону №2464-VI зазначено, що виключно цим Законом визначаються порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 12 зазначеного Закону в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 року №406-VII до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, віднесено забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску; встановлює форми, строки і порядок прийняття та обробки звітності, зокрема в електронній формі, від платників щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування; здійснює інші функції, передбачені законодавством.

За змістом ст.13 Закону №2464-VI з метою виконання зазначених завдань та функцій органам доходів і зборів були надані повноваження, в тому числі: проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб-підприємців, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Статтею 14 Закону №2464-VI встановлені обов`язки органів доходів і зборів, серед яких є обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

По суті це зведений внесок за різними видами страхування.

Метою запровадження ЄСВ є необхідність консолідації діяльності фондів в частині розподілу внесків на соціальне та пенсійне страхування.

Цей платіж замінив собою чотири окремих нарахування, які нараховували та утримували на фонд оплати праці працюючих, а саме до Пенсійного фонду, до фондів страхування на випадок безробіття, до фонду із тимчасової втрати працездатності, до фонду від нещасних випадків на виробництві.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону №2464-VI).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що набрали чинності з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями (в т.ч. які перебувають на спрощеній системі оподаткування). Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), окрім звільнених ст. 4 Закону категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, тобто змінено період (рік на квартал). Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України (ДПС України), поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців установлено у розмірі 22% до визначеної ст.7 Закону №2464-VI бази нарахування єдиного внеску (абзац 1 ч.5 ст.8 Закону №2464-VI ).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст. 9 Закону №2464-VI ).

Обов`язки платника єдиного внеску визначено п.2 ст.6 Закону №2464-VI , згідно з яким платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність.

При цьому Закон №2464-VI звільняє від сплати єдиного внеску лише осіб, які зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 статті 4, та отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи зазначене, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (за 2017 рік). У 2018 - 2020 роках такі платники зобов`язані сплачувати єдиний внесок до 20 числа місяця, що настає за закінченням кварталу, тобто щокварталу.

Відповідно до пункту 14.1.226 статті 14 Податкового Кодексу України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, положеннями Закону №2464-VI відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції у згаданій постанові сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах Державної податкової служби і зареєстровані як фізичні особи підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як підкреслив Верховний Суд, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 13.11.2007 ОСОБА_1 було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування. Отже, з 13.11.2007 у позивача виник обов`язок нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, станом на 12.08.2023 звітності з єдиного внеску від позивача за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки не надходило.

Відповідно до п.п. 6,7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція 449) органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до 11.4 Розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З наведеного вище вбачається, що органам ДПС України надано право формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу. Наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок.

Доводи позивача про порушення порядку формування вимог суд вважає необгрунтованими, оскільки ч.3 ст. 9 Закону № 2464-VI дозволяє контролюючому органу здійснювати обчислення єдиного внеску на підставі не тільки актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, а й за висновками перевірки звітності, що подається платниками до податкових органів.

Позивач зазначає, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ за формою ОК-5 єдиний внесок у розмірі, не нижче мінімального (окрім листопада 2019 року), за період з липня 2001 по липень 2008 за нього сплачував роботодавець. При цьому позивач не надає доказів, що він був працевлаштований у період, коли виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску (2017-2020 роки) та що в цей період ЄСВ за нього сплачував роботодавець, тому вказані доводи позивача судом не враховуються.

Таким чином, відповідно до інтегрованої картки позивача обліковується недоїмка на суму 37788,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань: за 2017 рік на суму 8448,00 грн по терміну сплати 19.04.2018; за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018; за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019; за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019; за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.07.2019; за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019; за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020.

Враховуючи викладене, позивач зобов`язаний був сплачувати ЄСВ за 2017-2020 роки.

Стосовно тверджень позивача про пропуск строку давності для визначення суми грошових зобов`язань, суд зазначає таке.

Строк давності щодо нарахувань, застосування та стягнення сум недоїмки , штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Аналіз частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI свідчить про те, що в разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиною внеску в адміністративному або судовому порядку.

Строк, протягом якого особа може звернутися до суду після застосування процедури досудового оскарження вимоги контролюючого органу про сплату єдиного внеску, визначений частиною четвертою статті 122 КАС України.

Указана норма є процесуальною, регулює процесуальний порядок захисту судом порушеного або оскаржуваного суб`єктивного права і створює оптимальні умови для досягнення юридично визначеного результату.

Стосовно доводів позивача про те, що оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 №Ф-198337-51 надіслана відповідачем на невірну адресу і ним не отримана, а тому грошове зобов`язання не набуло статусу узгодженого, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2021 ОСОБА_1 надіслано вимогу від 24.02.2021 №Ф-198337-51 на його податкову адресу АДРЕСА_1 . Позивачем вказана вимога не отримана і повернута адресату за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 45.1 ст. 45 ПК платник податків фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків фізичної особи визначається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї адреси.

Позивач наголошує, що відправлена вимога від 24.02.2021 №Ф-198337-51 направлена не за тією адресою, де він зареєстрований. Як доказ, надає витяг з реєстру територіальної громади, з якого вбачається, що з 14.11.2019 позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Однак будь яких доказів про повідомлення податкового органу про зміну місця проживання (податкової адреси) позивачем не надано.

В силу абзаців 1-3 пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення - рішення, податкова вимога вважаються належним чином врученими платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення - рішення, вимога вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення -рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення - рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення - рішення або податкова вимога або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 3 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254 (далі - Порядок № 1204), податкове повідомлення - рішення, податкова вимога вважаються надісланими (врученими) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

За змістом наведених положень надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Тож, з урахуванням положень статті 42 Податкового кодексу України, оскаржувана вимога вважається врученою позивачу 14.09.2021 за податковою адресою, вказаною ним же під час державної реєстрації як фізичної особи - підприємця.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень в судовому порядку доведено належними та допустимими доказами правомірність сформованої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 №Ф-198337-51 на суму 37788 грн. 74 коп., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необгунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.6 ст.157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

У зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову після набрання рішенням законної сили, відповідно до ухвали від 17.08.2023, оскільки така необхідність відпала.

Відповідно до положень статті 139 КАС України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ ВП: 44096781) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №240/24084/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання недійсною та скасування вимоги - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

04.11.24