Справа № 320/30457/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року справа №320/30457/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 .

Просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді рапорту позивача від 25.04.2024 про звільнення з військової служби (вхідний № 1955/95 від 25.04.2024);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 25.04.2024 про звільнення з військової служби (вхідний № 1955/95 від 25.04.2024).

Ухвалою суду від 03.07.2024 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 13.09.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_2 (оскільки військова частина НОМЕР_1 є окремим батальйоном і командиру військової частини НОМЕР_1 право звільняти військовослужбовців із військової служби не надано).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який був чинним і підлягав застосуванню. Наголошував, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Звертав увагу, що право військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, так і право на інформацію, кореспондує з обов`язком військової частини відреагувати на рапорт.

Військова частина НОМЕР_1 (відповідач 1) у відзиві просила відмовити у задоволенні позову. Зазначали, що дійсно позивач у квітні 2024 року звертався із рапортом про звільнення, такий рапорт було погоджено командиром роти і командиром військової частини і направлено до військової частини НОМЕР_2 , якій надано право на звільнення, однак спочатку повернуто останньою на доопрацювання, а потім повернуто без реалізації. Вважають твердження про нерозгляд рапорту необґрунтованими.

У відповіді на такий відзив позивач наголосив, що подання рапорту мало місце 25.04.2024, із подальшим наданням копії довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0416468 працівнику стройового відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Також зазначив, що 01.05.2024, в ході телефонної розмови, працівник стройового відділу військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 повідомив, що довідка до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0416468 була направлена ним до командування військової частини НОМЕР_1 , 02.05.2024 командування військової частини НОМЕР_1 підписало подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на розгляд до командування військової частини НОМЕР_2 . 06.05.2024 працівник стройового відділу військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 передав подання командування військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби до командування військової частини НОМЕР_2 . Вказав, що 23.05.2024, на вимогу працівника стройового відділу військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , з метою усунення недоліків, ОСОБА_3 надано примірник нотаріально засвідченої копії довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0416468. Підкреслив, що у зв`язку з тривалістю розгляду рапорту, командуванням військової частини НОМЕР_2 , відмовляючи ОСОБА_1 у звільненні з військової служби, протиправно застосовано нову редакцію закону - підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 19.05.2024).

Після залучення спввідповідачем у справі, військова частина НОМЕР_3 (відповідач 2) також направила відзив на позовну заяву. Вказали, що 17.05.2024 мав місце розгляд рапорту позивача із прийняттям рішення по суті рапорту, встановлено відсутність документа про наявність групи інвалідності у батька дружини ОСОБА_1 , про що повідомлено військову частину НОМЕР_1 . Також зазначали, що примірник довідки до акта огляду МСЕК посвідчений нотаріально 30.04.2024, що свідчить про неподання такої довідки одночасно із заявою від 25.04.2024.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бойового медика взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки з 08.08.2022.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав рапорт ТВО командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 (а.с.19), зареєстрований 25.04.2024 за №1955/95, де висловив прохання звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (наявність одного з батьків дружини з числа осіб з інвалідністю 1-ї групи).

До рапорту додав нотаріально засвідчені копії: паспорта ОСОБА_1 , картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 , свідоцтва про шлюб, паспорта ОСОБА_4 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_4 , свідоцтва про народження, паспорта ОСОБА_5 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_5 , посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, паспорта ОСОБА_6 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_6 , пенсійного посвідчення ОСОБА_6

28.04.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 , у присутності начальника штабу-першого заступника командира військової частини та начальника групи персоналу військової частини, проведено бесіду із ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби (а.с.39). У аркуші бесіди вказано: «начальнику групи персоналу підготувати документи на звільнення через сімейні обставини або інші поважні причини».

Позивач пояснив, що 29.04.2024 надав копію довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0416468 працівнику стройового відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому ОСОБА_2 повідомив йому, що відповідна довідка до акта огляду МСЕК була направлена до командування військової частини НОМЕР_1 .

02.05.2024 командиром ІНФОРМАЦІЯ_4 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сил територіальної оборони ЗСУ підписано подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».(а.с.37-38). Також такий документ завізований начальником групи персоналу штабу і зареєстрований.

Позивач пояснив, що 06.05.2024 працівник стройового відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 передав подання командування військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_2 .

17.05.2024 командування військової частини НОМЕР_2 повернуло документи щодо звільнення позивача до військової частини НОМЕР_1 на доопрацювання через ненадання довідки до акта огляду МСЕК (а.с.40).

Позивач пояснив, що після цього повторно надав примірник акта огляду МСЕК, який уже був засвідчений нотаріально.

25.05.2024 військовою частиною НОМЕР_1 направлено матеріали щодо ОСОБА_1 після доопрацювання, для прийняття рішення щодо звільнення з військової служби у запас, командиру військової частини НОМЕР_2 (а.с.42).

У листі від 02.06.2024 №1664/2/3/1596 військовою частиною НОМЕР_2 повідомлено про направлення на адресу військової частини НОМЕР_2 без реалізації пакету документів для звільнення з військової служби, зокрема, ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що станом на дату надходження документів до частини НОМЕР_2 підстава для звільнення, яка вказана у документах, відсутня у Законі «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.43).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон № 2232-XII).

За визначенням у статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби закріплені у статті 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Як закріплено у підпункті «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції від 04.04.2024 (станом на дату подання рапорту позивачем), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З 18.05.2024 почала діяти інша редакція названого пункту, яка містить наступні підставі звільнення під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Як закріплено у пункті 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (пункт 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

За нормами пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 59 цього Статуту передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_6 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

За правилами абзацу тринадцятого пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

На підставі аналізу з`ясованих у справі обставин та наведених правових норм, суд приходить до наступних висновків

Наявність підстави для звільнення позивача із військової служби на час подання рапорту не заперечується сторонами.

При цьому, суд наголошує на наявності погодження на звільнення військовою частиною НОМЕР_1 , оформленого поданням від 02.05.2024 на час дії Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 04.04.2024.

Також неспростовними залишаються доводи позивача про надання копії довідки до акта огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності у батька дружини ОСОБА_1 відповідачу 1 до направлення документів для звільнення, як і подальшого повторного надання вже нотаріально засвідченої копії такої довідки відповідачу 1.

Суд наголошує, що позивач подав рапорт про звільнення у квітні 2024 року під час дії Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 04.04.2024 і обґрунтовано розраховував на її застосування.

Також суд враховує, що факт усунення недоліків у оформленні документів, які подавалися із рапортом, не спростований, тим більш враховуючи проведення бесіди про звільнення і оформлення військовою частиною НОМЕР_1 подання на звільнення ОСОБА_1 .

Тобто, зважаючи на наявність погодження звільнення, позивач обґрунтовано розраховував на таке звільнення і вважав, що подав усі необхідні для цього документи.

У той же час, при умові, якщо дійсно позивач не подав усіх необхідних документів до рапорту про звільнення, відповідний суб`єкт владних повноважень повинен був вчасно про це повідомити позивача, щоб у нього була можливість усунути відповідні недоліки.

У спірному ж випадку, військова частина НОМЕР_7 фактично визнавши подані документи належними, підготувала подання на звільнення, що потягло за собою наявність у позивача обґрунтованого сподівання на реалізацію відповідного права згідно редакції Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», чинної на час звернення із рапортом. Таким чином, навіть при умові подання неповного пакету документів разом із рапортом про звільнення, за умови належного повідомлення про це, позивач зміг би усунути відповідні недоліки під час дії Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, яка містила підставу для його звільнення з військової служби. Однак його було позбавлено такого права.

Стосовно доводів відповідача 2 про фактичний розгляд рапорту позивача від 25.04.2024, то суд зазначає, що оскільки такий рапорт повернутий без реалізації, то він фактично не був розглянутий по суті.

Так, наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби або ж відмова у задоволенні рапорту.

У випадку, який розглядається, відсутні як наказ про звільнення, так і безпосередньо рішення про відмову у звільненні, відсутнє стверджуване відповідачем 2 (військовою частиною НОМЕР_2 ) рішення від 17.05.2024 про відмову у звільненні ОСОБА_1 (лише у супровідному листі від військової частини НОМЕР_2 на адресу військової частини НОМЕР_1 вказано про повернення подання на звільнення на доопрацювання).

Також суд звертає увагу і на ту обставину, що і у подальшому, у листі від 02.06.2024, військова частина НОМЕР_2 повідомила про повернення без реалізації пакету документів ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що станом на дату надходження документів до військової частини НОМЕР_2 підстава для звільнення, яка вказана у документах, відсутня у Законі «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак у спірному випадку позивач повинен був звернутися із відповідним рапортом безпосередньо до військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу. Остання названа військова частина готує документи і подання про звільнення, із подальшим направленням до військової частини НОМЕР_2 .

Тому юридично значимою є дата подання заяви (рапорту) до військової частини НОМЕР_1 , а не дата отримання відповідних документів військовою частиною НОМЕР_2 .

Стосовно доводів про відсутність подання довідки до акта огляду МСЕК разом із заявою від 25.04.2024, то суд звертає увагу на те, що позивач не заперечує факт неподання примірника такої довідки разом із рапортом, навпаки він зазначає про долучення і подання до відповідача 1 такого документу у подальшому, до складання подання про звільнення і направлення документів до військової частини НОМЕР_2 ; вказуючи, що після 17.05.2024 було подано ще і копію нотаріально засвідченої такої довідки.

Також суд враховує, що рапорт про звільнення адресований керівництву військової частини, у якій позивач проходить військову службу, що відповідає процедурі подання рапорту безпосередньому начальнику із направленям документів на звільнення посадовим особам, які мають право видавати наказ про таке звільнення, при цьому організаційні питання оформлення наказу про звільнення, з урахуванням специфіки діяльності відповідача 1, лежать у сфері організації відповідної роботи військової частини відповідача 2 - військової частини НОМЕР_2 .

Отже, враховуючи, що спірні відносини виникли у квітні 2024 року, коли діяла редакція Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2024, то, відповідно, позивач мав обґрунтовані підстави на застосування саме такої редакції названого Закону.

За наведеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнати протиправною бездіяльність відповідачів по нерозгляду рапорту позивача та зобов`язати як військову частину НОМЕР_1 , так і військову частину НОМЕР_2 (зважаючи, що рапорт подається до першого відповідача, який готує документи і направляє відповідачу 2 для прийняття рішення), розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби (вхідний № 1955/95 від 25.04.2024) по суті на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 04.04.2024, чинної на час подання рапорту.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У випадку, який розглядається, дії (бездіяльність) відповідачів не відповідають таким вимогам.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із цим позовом, докази понесення учасниками справи інших судових витрат - відсутні, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , що полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, зареєстрованого 25.04.2024 за вхідним № 1955/95.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) та військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про звільнення з військової служби (вхідний № 1955/95 від 25.04.2024) по суті на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 04.04.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.