Справа № 380/11219/24
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 18.04.2024 №59 щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення дострокової пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати до страхового стажу позивача наступні періоди роботи: 1) період проходження військової служби (з 01.12.1986 до 11.10.1988); 2) період роботи з 09.07.1993 до 27.12.1994 закордоном (на території Російської Федерації); 3) період роботи на Малому підприємстві «Мрія» за період з 30.12.1994 до 17.10.1996, а також з 01.07.2000 до 30.12.2003; 4) період проходження військової служби й участі у бойових діях (з 30.10.2019 до 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024) з урахуванням положень чинного законодавства щодо обрахування з розрахунку один місяць служби за три місяці; 5) період навчання та служби в органах внутрішніх справ (з 28.02.1990 до 01.07.1993): а) на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 до 01.10.1990 із розрахунку один місяць служби за сорок днів; б) період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 до 01.10.1992 із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; в) на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 до 01.07.1993 із розрахунку один місяць служби за півтора місяця; 6) період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) у період з 2004 року до 2013 включно з урахуванням перебування і сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (2003-2005 роки) та єдиного податку з фізичних осіб (з 2005 до 2013 року);

- зобов`язати відповідача призначити дострокову пенсію за віком з дати подання заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про призначення пенсії від 10.04.2024, з урахуванням неврахованих до страхового стажу періодів.

Ухвалою судді від 29.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 16.07.2024 року залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Посилається на те, що має необхідний вік та стаж роботи, що дають право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), у призначенні якої відповідач йому протиправно відмовив з підстав відсутності необхідного страхового стажу (25 років). Втім, позивач з таким рішенням відповідача не погоджується та вказав, що факт наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії підтверджено записами трудової книжки, яка, в силу приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. Зазначив, що страховий стаж позивача становив 18 років 3 місяці 17 днів, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком. За наведених обставин, вважає, що оскаржуване рішення відповідача прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, надійшло клопотання про долучення доказів. Відзив на позовну заяву не надходив. Водночас суд зауважує, що відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , у період з 27.07.2022 року по 10.08.2022 року та з 11.08.2022 року по 29.01.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п.Краматорськ Донецької області. Вказане підтверджується довідкою Військової частини від 29.01.2024 року №870 та військовим квитком ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Дослідженням записів у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.09.2014 року судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача, зокрема: у період з 01.12.1986 року по 11.10.1988 року служба в армії.

Дослідженням записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 09.07.1993 року судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача, зокрема: у період з 09.07.1993 року по 12.12.1994 року працював на посаді заступника директора фірми «Меркурій»; у період з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року працював на посаді заступника директора МП «Мрія»; з 18.10.1996 року по 21.11.2002 року працював на посаді юрисконсульта МП «Мрія»; у період з 21.11.2002 року по 30.12.2003 року працював на посаді заступника директора МП «Мрія» з юридичних питань.

10.04.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив призначити йому дострокову пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності його заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, прийнято рішення від 18.04.2024 року №59 про відмову у призначенні пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, що:

«…Пенсійний вік, визначений до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 - становить 55 років.

Вік заявника на дату звернення - 56 років 5 місяці 14 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 - становить 25 років.

Відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 18 років 3 місяці 17 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До страхового стажу не зараховано періоди:

- військову службу з 01.12.1986 року по 11.10.1988 рік, оскільки виправлення по батькові у військовому квитку зроблено на підставі паспорту без зазначення дати його видачі;

- роботу в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року;

- роботу з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року, оскільки не завірена підписом відповідальної особи та печаткою підприємства;

- роботу з 01.07.2000 року по 30.12.2003 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за зазначений період;

- роботу з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (СПОВ) відсутня інформація про сплату страхових внесків.

За наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний стаж 25 років.».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.04.2024 року №59 про відмову у призначенні пенсії, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (набрав чинності з 01.01.2004 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.115 цього Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно з положеннями ст.1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами 1, 2 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, відповідно до вказаних норм, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином: за період до 01.01.2004 року - на підставі записів трудової книжки (ст.ст.56, 60, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); починаючи з 01.01.2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Щодо періоду проходження військової служби з 01.12.1986 року до 11.10.1988 року.

За змістом ст.2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про загальний військовий обов`язок i військову службу» та ст.8 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військової служби зараховується до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року (діяло на момент проходження позивачем військової служби), при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала на службі чи безпосередньо слідувала за нею. При цьому зазначені періоди враховуються в розмірі, який не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах чи пільгових розмірах.

Отже, час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Вказане, зокрема, і не заперечується самим відповідачем.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду проходження військової служби до стажу, який обчислюється для призначення дострокової пенсії за віком, відповідач послався на те, що «виправлення по батькові у військовому квитку зроблено на підставі паспорту без зазначення дати його видачі». Проте суд вважає такі аргументи безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній був призваний на військову службу до лав Радянської армії 01.12.1986 року і проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_4 , військовій частині № НОМЕР_5 та військовій частині № НОМЕР_6 до 11.10.1988 року включно.

Перебування ОСОБА_1 на військовій службі підтверджується також і іншими доказами, а саме: довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.05.2023 року №68/3/2174; довідкою Виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Львів» АТ «Укрзалізниця» від 07.06.2023 року №174, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював у Пасажирському вагонному депо Львів, прийнятий на роботу поїзним електромеханіком 5 розряду з 24.07.1986 року та звільнений з роботи 29.11.1986 року у зв`язку з призовом в армію за п.3 ст.36 КЗпП України; дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Суд враховує, що зазначені докази узгоджуються між собою та не дають підстав сумніватися у їх достовірності. Відповідач не пояснив яким чином не зазначення у військовому квитку позивача дати видачі паспорта громадянина України впливає на наявність підстав для включення/не включення періоду проходження військової служби до страхового стажу.

Більше того, відповідачем не наведено правову норму, яка б зобов`язувала вказувати окрім номера паспорта ще й дачу його видачі.

Згідно з ч.1 ст.101 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За таких обставин, суд приходить висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

Вказана правова позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі №240/7604/19.

А тому, суд приходить висновку, що спірний період проходження військової служби з 01.12.1986 року до 11.10.1988 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи в російській федерації з 09.07.1993 року до 27.12.1994 року.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 09.07.1993 року, позивач у період з 09.07.1993 року по 27.12.1994 року працював на посаді заступника директора фірми «Меркурій», що знаходилась на території російської федерації, та був звільнений за власним бажанням («ст.38 КЗоТ»).

Обґрунтовуючи підставу для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача, відповідач послався на те, що 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Даючи оцінку вказаному, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992 року).

Згідно зі ст.1 Угоди від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 року встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав - учасниць угоди.

В силу положень ст.6 Угоди від 13.03.1992 року, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.11 зазначеної Угоди від 13.03.1992 року, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, підлягає безумовному врахуванню при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Поряд з тим, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м.Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно з п.2 ст.13 Угоди від 13.03.1992 року, пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 року у справі №345/9/17.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні до страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії.

Між тим, на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах, вказана вище Угода від 13.03.1992 року були чинною для України, тому підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Щодо періоду роботи з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року у Малому підприємстві «Мрія».

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Нормами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За змістом п.3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у згаданому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому, підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка. При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як видно зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач відмовив позивачеві у зарахуванні періоду його роботи у Малому підприємстві «Мрія» з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року, оскільки запис у трудовій не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства.

Однак суд не враховує вказані доводи, адже такі не можуть свідчити про відсутність трудового стажу в контексті вимог законодавства, яке регламентує його підтвердження. Підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

До того ж, суд враховує, що у трудовій книжці ОСОБА_1 на сторінках 4-5 міститься підпис директора Малого підприємства «Мрія» ОСОБА_2 , засвідчений печаткою підприємства, яким передують послідовно внесені записи №№3, 4, 5, 6, пов`язані із трудовою діяльністю у Малому підприємстві «Мрія».

Більше того, факт існування трудових відносин позивача у зазначений період підтверджується також і довідкою Малого підприємства «Мрія» про заробіток для обчислення пенсії, відповідно до якої у період з 01.01.1995 року до 17.10.1996 року ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

За загальним правилом, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення/перерахунку пенсії за віком.

Крім того, згідно з ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Натомість відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації, зазначеної у трудовій книжці позивача, як і не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи, а також того, що позивач у спірні періоди не працював, такі періоди не накладаються тощо.

Таким чином, за наявності трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.07.1993 року та відповідних записів у ній, пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Щодо періоду роботи з 01.07.2000 року по 30.12.2003 року.

Як уже зазначалось судом вище, у період з 01.07.2000 року по 20.11.2002 року позивач працював на посаді юрисконсульта Малого підприємства «Мрія» (наказ №32 від 18.10.1996 року), а в період з 21.11.2002 року до 30.12.2003 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Мрія» з юридичних питань (наказ №74 від 21.11.2002 року).

Проте вказаний період роботи позивача відповідачем не зараховано, адже, за його словами, в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу в цей час.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.24 цього ж Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд встановив, що позивач у спірний період дійсно працював у Малому підприємстві «Мрія», що підтверджується документально, зокрема записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 09.07.1993 року.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (облікова картка НОМЕР_7 ) видно, що за наведені вище періоди відсутня інформація про сплату страхових внесків Малим підприємством «Мрія».

Між тим, суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд враховує, що у спірних правовідносинах позивач, фактично, внаслідок невиконання Малим підприємством «Мрія» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.07.2000 року по 30.12.2003 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Більше того, такий період страхового стажу підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 09.07.1993 року та, як наслідок, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо неправильного обрахунку стажу для призначення пенсії за період проходження військової служби та участі у бойових діях (з 30.10.2019 року по 20.03.2020 року, з 27.07.2022 року по 10.08.2022 року, з 11.08.2022 року по 29.01.2024 року).

Відповідно до довідки від 21.04.2020 року №1067, виданої військовою частиною НОМЕР_8 , старший солдат ОСОБА_1 в період з 30.10.2019 року до 20.03.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. На підставі цього ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_9 від 04.03.2020 року.

Окрім того, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_10 від 29.01.2024 року №870 сержант ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого бойового медика дійсно в період з 27.07.2022 року по 10.08.2022 року, з 11.08.2022 року по 29.01.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п.Краматорськ Донецької області.

Згідно ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Згідно зі ст.17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На пільгових умовах особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховується участь у бойових діях у воєнний час, під час дії воєнного стану; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - один місяць служби за три місяці. Кабінет Міністрів України може визначити інші підстави та порядок обчислення вислуги років на пільгових умовах, крім тих, що передбачені частиною другою цієї статті.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530, передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу), зокрема один місяць служби за три місяці участь у бойових діях у воєнний час, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена військова служба у періоди з 30.10.2019 року по 20.03.2020 року, з 27.07.2022 року по 10.08.2022 року, з 11.08.2022 року по 29.01.2024 року підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.06.2018 року у справі №348/347/17, від 30.07.2019 року у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 року у справі №185/4140/17, від 16.06.2020 року по справі №185/7049/16-а.

Щодо неправильного обрахунку страхового стажу для призначення пенсії за період проходження служби в органах внутрішніх справ (з 28.02.1990 року по 01.07.1993 року).

Відповідно до довідки від 17.10.2014 року №3/2-3022, виданої УМВС України в Рівненській області, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на таких посадах: міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 року по 01.10.1990 року; курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 року по 01.10.1992 року; оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 року по 01.07.1993 року.

До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Втім, відповідачем безпідставно не взято до уваги пільговий режим обрахунку періоду навчання позивача у Львівському училищі внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 року по 01.10.1992 року.

Окрім того, наведені вище періоди служби повинні бути враховані до вислуги років на пільгових умовах (тридцять днів служби за сорок днів) згідно з підп.«г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року та наказом Міністра внутрішніх справ України №895 від 05.12.2011 року.

Відповідно до абз.3 підп.«г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується на пільгових умова як один місяць служби за сорок днів - час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ (доповнено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 року №780).

Пунктом 1.3 наказу Міністра внутрішніх справ України №895 від 05.12.2011 року затверджено Перелік посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби міліції, час проходження служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць за сорок днів), що додається.

Згідно Переліку посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби міліції, час проходження служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць за сорок днів): командир полку; заступник командира полку; начальник штабу полку; начальник штабу; командир батальйону; заступник командира батальйону; начальник штабу батальйону; командир роти; командир окремої роти; командир кавалерійської роти; заступник командира окремої роти; заступник командира роти; командир взводу; командир кавалерійського взводу; командир окремого взводу; заступник командира взводу; заступник командира окремого взводу; помічник командира взводу-командир відділення; командир відділення; старший інспектор патрульної служби; старший інспектор служби; інспектор патрульної служби; інспектор патрульної служби-кінолог; міліціонер: міліціонер-водій; міліціонер-мотоцикліст; міліціонер-кінолог; міліціонер-кавалерист; міліціонер-зв`язківець.

Отже, перебування на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому підлягає врахуванню на пільгових умовах - як один місяць служби за сорок днів (період з 28.02.1990 року по 01.10.1990 року).

Відповідно до п.3 підп.«в» постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року, до вислуги років для визначення розміру пенсії, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ.

При цьому, суд звертає увагу, що на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2008 року №361 посада оперуповноваженого карного розшуку міського відділу, яку позивач займав з 01.10.1992 року по 01.07.1993 року, віднесена до такого переліку.

Норми постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року необхідно застосовувати не лише при обчисленні вислуги років після звільнення особи зі служби в поліції, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18, від 14.04.2021.року у справі №480/4241/18, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду походження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатися іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема і Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особа набула в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Таким чином, передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і йому не суперечить.

Відтак, з урахуванням передбачених законодавством пільгових правил обрахунку має бути зарахований також і період роботи ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 року по 01.07.1993 року, чого територіальним органом Пенсійного фонду України протиправно не було зроблено.

Щодо неправильного обрахунку страхового стажу за період зайняття підприємницькою діяльністю.

Так, у період з 2004 до 2018 року ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності без статусу юридичної особи за адресою: АДРЕСА_1 та перебував на обліку в Львівській ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області з 11.02.2004 року до 27.06.2019 року. Вказане підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 року №4023 АП/13-01-54-05-06.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 року №4023 АП/13-01-54-05-06, у 2004 та 2005 роках позивач перебував на системі зі сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (11010400), через що до Державного бюджету було сплачено 520,00 грн та 1200,00 грн відповідно. Окрім того, у період з 2005 до 2013 роки позивач сплачував єдиний податок з фізичних осіб (16050200 та 18050400), а у період з 01.04.2012 року по 01.10.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування та звітності.

Проте, як слідує з даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про застраховану особу ОСОБА_1 у 2004, 2010, 2011 роках, а періоди, за які було сплачено фіксований податок (2005 рік) або єдиний податок (2006, 2007, 2008, 2009, 2012, 2013 роки) зараховані до страхового стажу для призначення пенсії не повністю.

Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18.04.2024 року №59 не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, адже прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законом України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає, що обчислення страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених законодавцем повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.04.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу.

При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.04.2024 року №59.

Суд враховує, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та повторного розгляду його заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за його заявою від 10.04.2024 року, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 18.04.2024 року №59.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: вул.Пушкіна, 1, м.Суми, 40030; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_11 ) від 10.04.2024 року про призначення дострокової пенсії за віком відповідно пункту четвертого частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 18.04.2024 року №59, та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 наступні періоди роботи:

період проходження військової служби з 01.12.1986 року по 11.10.1988 року;

період роботи на території російської федерації з 09.07.1993 року по 27.12.1994 року;

період роботи на Малому підприємстві «Мрія» з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року, а також з 01.07.2000 року по 30.12.2003 року;

період проходження військової служби й участі у бойових діях з 30.10.2019 року по 20.03.2020 року, з 27.07.2022 року по 10.08.2022 року, з 11.08.2022 року по 29.01.2024 року з урахуванням положень чинного законодавства щодо обрахування з розрахунку один місяць служби за три місяці;

період навчання та служби в органах внутрішніх справ з 28.02.1990 року по 01.07.1993 року: на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 року по 01.10.1990 року із розрахунку один місяць служби за сорок днів; період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 року по 01.10.1992 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 року по 01.07.1993 року із розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) з 2004 року по 2013 рік включно з урахуванням перебування і сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (2003-2005 роки) та єдиного податку з фізичних осіб (2005-2013 роки).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.