Справа № 520/14488/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 р. Справа № 520/14488/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 року (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) по справі № 520/14488/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просила суд:

визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.05.2024 року у розмірі 58% (129535,75 грн) винагороди судді, яка працює на відповідній посаді на підставі довідки Східного апеляційного господарського суду №08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 5 років - протиправними;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити призначення, перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду №08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 29 років 7 місяців (стажу роботи на посаді судді 24 роки 7 місяців, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) 5 років), в розмірі 151869,50 грн, виходячи, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 04.05.2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.05.2024 року у розмірі 58% (129535,75 грн) винагороди судді, яка працює на відповідній посаді на підставі довідки Східного апеляційного господарського суду №08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 05 років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити призначення, перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду №08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 29 роки 07 місяців (стажу роботи на посаді судді 24 роки 07 місяців, та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) 05 років), в розмірі 151869,50 грн, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 04.05.2024 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушив. Стосовно вимоги позивача зарахувати до суддівського стажу час проходження строкової військової служби та період роботи на посаді секретаря судових засідань, консультанта-завідуючої приймальною громадян до суддівського стажу, зазначає, що ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII надано вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до якого не входять вищезазначені посади, які обіймала позивач. Вказує, що вимога позивача про зарахування до суддівського стажу строку військової служби є необґрунтованою, оскільки Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність.

Позивач по справі скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому вказала, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить відмовити в її задоволенні. Зазначила, що відповідач безпідставно заперечує проти зарахування проходження строкової військової служби, адже позивачем такі вимоги взагалі не заявлялись, також не заявлялася вимога про зарахування строку навчання на денній формі. Вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Східного апеляційного господарського суду, згідно рішення Вищої ради правосуддя № 1315/0/15-24 від 30.04.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення вбачається, що позивач Указом Президента України від 30 вересня 1999 року № 1246/99 призначена на посаду судді арбітражного суду Луганської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 24 червня 2004 року № 1857-IV обрана безстроково на посаду судді місцевого господарського суду Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 07 квітня 2005 року № 2535-IV обрана на посаду судді Луганського апеляційного господарського суду. Указом Президента України від 05 січня 2011 року № 5/2011 переведена на роботу на посаді судді Харківського апеляційного господарського суду. Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 295/2018 переведена на роботу на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.

Також у вказаному рішенні зазначено, що станом на 30 квітня 2024 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 24 роки 7 місяців. При цьому, за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді Східного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копії трудової книжки, Вищою радою правосуддя встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: період роботи на посаді судді 24 роки 7 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, 5 років.

Під час розгляду справи встановлено, що 07.05.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з проханням про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та надала необхідний пакет документів.

Так, зокрема, позивачем було подано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.05.2024 року № 08-36/004186, згідно якого загальний стаж позивача складає 29 років 06 місяців 16 днів та до останнього включено наступні періоди роботи позивача:

- з 08.10.1994 року до 17.02.1995 року - акціонерне товариство закритого типу «Луганськміськбуд», юристконсульт (00 років 04 місяці 09 днів);

- з 20.02.1995 року до 11.10.1999 року Мале приватне підприємство Юридична контора «Максим-Теко», юристконсульт (04 роки 07 місяців 21 день);

- з 12.09.1999 року до 25.04.2005 року Господарський (арбітражний) суд Луганської області, суддя (05 років 06 місяців 13 днів);

- з 26.04.2005 року до 24.01.2011 року Луганський апеляційний господарський суд, суддя (05 років 08 місяців 28 днів);

- з 25.01.2011 року до 01.10.2018 року Харківський апеляційний господарський суд, суддя (07 років 08 місяців 06 днів);

- з 02.10.2018 року до 01.05.2024 року Східний апеляційний господарський суд, суддя (05 років 06 місяців 29 днів).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 73 від 15.05.2024 року було визначено стаж роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців та призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 04.05.2024 року в розмірі 58% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного суду № 08-36/004185 від 06.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді.

Позивач, вважаючи таке призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 58% від суддівської винагороди судді протиправним та таким, що порушує її права з огляду на наявний у неї стаж, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди судді, без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 05 років. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити призначення, перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду № 08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 29 роки 07 місяців (стажу роботи на посаді судді 24 роки 07 місяців, та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) 05 років), в розмірі 151869,50 грн, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 04.05.2024 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ст. 47, ст. 48 Конституції України незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

У той же час, за рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

У рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Так, на момент звернення позивача до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 116 зазначеного Закону № 1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з тим, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Законц № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційни суд"", до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення від 30.04.2024 № 1315/15-24 про звільнення позивача з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, частина 2 статті 137 Закону № 1402-VIII діяла в редакції Закону № 2509-VIII.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позивачу до стажу роботи на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення на посаду судді.

Також, з даного питання висловлювалась Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесені до ст. 137 Закону № 1402-VІІІ зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18), висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною п`ятою статті 7 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді) визначалося, що особливі вимоги, необхідні для зайняття посади судді Конституційного Суду України, арбітражних та військових судів, визначаються Конституцією України, законами України «Про Конституційний Суд», «Про арбітражний суд» та іншими законами України.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про арбітражний суд» від 04 червня 1991 року № 1142-XII (у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді арбітражного суду Автономної Республіки Крим, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

Крім стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, що становить п`ять років.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період до призначення її на посаду судді вперше працювала з 08.10.1994 року до 17.02.1995 року у Акціонерному товаристві закритого типу «Луганськміськбуд», займаючи посаду юристконсульт (00 років 04 місяці 09 днів); з 20.02.1995 року до 11.10.1999 року у Малому приватному підприємстві Юридична контора «Максим-Теко», займаючи посаду юристконсульт (04 роки 07 місяців 21 день).

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 1315/0/15-24 від 30.04.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 24 роки 7 місяців. При цьому, за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді Східного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копії трудової книжки, Вищою радою правосуддя встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: період роботи на посаді судді 24 роки 7 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, 5 років.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачу не підлягає до зарахування стажу період строкової військової служби та період роботи на посаді секретаря та консультанта завідуючого приймальною громадян, колегія суддів зазначає, що такі вимоги позивачем не заявлялись, а тому відхиляє такі доводи, як безпідставні.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 по справі № 520/14488/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов