Справа № 420/10317/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення ОСОБА_1 з 26 лютого 2022 року розміру грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.02.2022 по 30.06.2022, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в період з 26 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року надбавки за вислугу років, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та розділом IV Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 26 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року включно нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі 35 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, передбачену підпунктом 1 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 рок №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та розділом IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Ухвалою від 11.05.2023 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі другого відповідача - військову частину НОМЕР_1 , оскільки у спірному періоді позивач проходив військову службу в В/Ч НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 30.06.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні "майор". В наказі командира В/ч НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 17 зазначено про призначення позивача на посаду командира батареї мінометної батареї , встановлено оклад за посадою 4370 грн., вказано про відсутність вислуги станом на 26.02.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2023 №3 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, як такого, що звільнений з військової служби наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.12.2022 №217 .

01.03.2018 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" , якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. З набранням чинності Постановою №704 відбулося підвищення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі позивача. Розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача було визначено шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 - в розмірі 1762 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт. За останньою займаною посадою позивач отримував грошове забезпечення розраховане виходячи з посадового окладу 4370,00 гривень (2,48 (тарифний коефіцієнт) X 1762 грн. (розмір прожиткового мінімуму) та окладу за військовим званням 1340,00 гривень (0,76 (тарифний коефіцієнт) х 1762 грн. (розмір прожиткового мінімуму). В період з 26.02.2022 по 03.01.2023 позивачу був встановлений тарифний розряд "19". Згідно Додатку 1 Постанови №704 "19" тарифному розряду відповідає тарифний коефіцієнт "2,48". Згідно Додатку 14 Постанови №704 за військовим званням "майор" передбачено тарифний коефіцієнт "0.76".

З 26.02.2022 грошове забезпечення позивача мало встановлюватись та виплачуватись, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року). Проте військовою частиною з 26.02.2022 по 30.06.2022 позивачу проводилася виплата грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначенні шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Крім того, в позові вказано, що всупереч статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підпункту 1 пункту 6 Постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, в період з 26.02.2022 по 30.06.2022 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за вислугу років. Згідно з додатком 16 до Постанови №704 надбавка за вислугу років військовослужбовцям з вислугою років від 10 до 15 років виплачується у розмірі 35% від суми посадового окладу та окладу за військовим званням. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2023 №3, вислуга років позивача станом на 03.01.2023 в календарному обчисленні становить - 15 років 05 місяців 16 днів. Таким чином, станом на 26.02.2022, дату зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та постановки на фінансове забезпечення, вислуга років позивача становила 14 років 7 місяців 8 днів, тобто понад 10 років. Отже, з 26.02.2023 позивач мав право на отримання надбавки за вислугу років у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, що кореспондує обов`язку відповідача провести відповідні нарахування та виплату зазначеного додаткового виду грошового забезпечення. Разом з тим, в порушення вимог вищевказаних норм права, відповідачем надбавку за вислугу років за період проходження служби з 26.02.2022 по 30.06.2022 позивачу не було нараховано та виплачено.

Відповідач-1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач-2 (Військова частина НОМЕР_1 ) у відзиві на позовну заяву від 17.09.2024 просить відмовити в задоволенні позову, посилається на те, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалося у відповідності до вимог усіх керівних документів та чинного законодавства України. Покликання позивача на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 слід відхилити за необґрунтованістю, враховуючи , що після ухвалення означеного судового рішення, будь-яких змін до вказаного нормативи о-правового акту Кабінетом Міністрів України не вносилося.

В позові ОСОБА_1 просить суд зобов`язати суб`єкта владних повноважень здійснити йому перерахунок грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного станом на 01.01.2020 року, хоча у вказаний період позивач не проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Будь-яких аргументованих пояснень у даному випадку позивач не наводить. Також військова частина НОМЕР_1 звертає увагу суду на те, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) без конкретизації таких складових.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині не нарахування та невиплати йому надбавки за вислугу років, то військова частина НОМЕР_1 у липні 2022 року здійснила перерахунок вислуги років ОСОБА_1 у зв`язку із чим здійснено доплату за весь період, за який позивач мав на це право. Зокрема, із розрахунку (перерахунок вислуги) за липень 2022 року наданої відповідачем-2 довідки слідує, що за спірний період ОСОБА_1 нараховано спірну надбавку у розмірі 35% (стовпець 8 та 17) в загальному розмірі 13543,44 грн. Згідно з довідкою нарахування та виплати за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 донарахована надбавка у розмірі 13543,44 грн. позивачу виплачена у липні 2022 року (стовпець 17). Таким чином, у даному випадку, заявлені позовні вимоги позивача щодо не нарахування та невиплати спірної надбавки є безпідставними, тому задоволенню також це підлягають.

Окремо та додатково військова частина НОМЕР_1 вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що у даній справі позивач звертає усі свої позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає, що саме вказаний суб`єкт владних повноважень допустив порушення його прав. У той же час будь-яких позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не заявляє.

Щодо компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу, то військова частина НОМЕР_1 висловлює свої заперечення та вказує на те, що ОСОБА_1 не надано до суду договору про надання правничої допомоги, який би дозволяв надати правову оцінку умовам надання відповідних послуг та перевірити, що надання правової допомоги здійснювалося адвокатом, адже виходячи із вимог статті 131-2 Конституції України та статті 134 КАС України професійна правнича допомога надається адвокатом. Також відповідач зауважує на тому, що згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 03.05.2023 у виді послуг зазначається, що здійснено підготовку позовної заяви та матеріалів позову в частині оскарження дій (бездіяльності) Служби безпеки України щодо не проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення позивачу на виконання пункту 1.1.1 № 4/15/26-03/23-юп від 15.03.2023. Втім, у даному випадку СБУ не виступає стороною по справі та по-друге на початку того ж акту-приймання передачі міститься посилання на зовсім інший договір ніж той відносно яких надано послуги. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що будь-яких пояснень з приводу виявлених суперечностей позивач не повідомляє, то військова частина НОМЕР_1 вважає, що витрати на правову допомогу у даному випадку не підтверджені та більше того, заявлений розмір є очевидно завищеним.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 26.02.2022 по 30.06.2022 проходив військову службу на посаді командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "майор".

В наказі командира В/Ч НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 17 про призначення позивача на посаду встановлено оклад за посадою 4370 грн. (19 т.р.), вказано про відсутність вислуги станом на 26.02.2022.

03.01.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №3, позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, як такого, що звільнений з військової служби у відставку за віком наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.12.2022 №217. В наказі вказано про те. що станом на 03.01.2023 вислуга років позивача складає 15 років 5 місяців 16 днів.

Листом від 07.03.2023 позивач звернувся до командира В/Ч НОМЕР_1 з проханням надати інформацію щодо розмірів грошового забезпечення, складових , тарифного розряду та іншого.

У відповіді відповідача-2 від 18.04.2023 було повідомлено про розміри грошового забезпечення, надані довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період 26.02.2022 - 03.01.2023 та повідомлено, що у період з 24.02.2022 по 30.06.2022 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивач, перебували на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 01.07.2022 на фінансовому забезпечення В/Ч НОМЕР_2 .

Позивач вважає, що з 26.02.2022 - дати зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до Постанови КМУ №704, розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача було визначено шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 - в розмірі 1762 гривень, на відповідний тарифний коефіцієнт 2.48 (згідно Додатку 1 Постанови №704 "19" тарифному розряду відповідає тарифний коефіцієнт "2,48"), та за останньою займаною посадою позивач отримував грошове забезпечення розраховане виходячи з посадового окладу 4370,00 гривень та окладу за військовим званням 1340,00 гривень. Оклад за військовим званням "майор" був обчислений шляхом множення 0,76 (тарифний коефіцієнт) на 1762 грн. (розмір прожиткового мінімуму) = 1340 грн. (згідно Додатку 14 Постанови №704 за військовим званням "майор" передбачено тарифний коефіцієнт "0.76").

Відповідно до довідки про доходи надбавку за вислугу років за період проходження служби з 26.02.2022 по 30.06.2022 позивачу не було нараховано та виплачено. Відповідно до законодавства військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років. Розраховується у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням у (посадовий оклад + звання), а саме: від 1 до 5 років - 25%; від 5 до 10 років - 30%.

Вважаючи свої права на отримання належного розміру грошового забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закону №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704 (далі - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Додатки 1 та 14 до Постанови №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

Згідно із приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Згідно з Постановою №704, в редакції Постанови №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704.

Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.

При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.

Відповідні висновки висловлені Верховним Судом у рішенні від 17.12.2019 року за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №160/8324/19.

Таким чином, з 30.01.2020 року, тобто з дня, наступного після дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18, виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Щодо доводів відповідача-2, наведених ним у відзиві, суд вважає необхідним наголосити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.04.2008 в справі "Вассерман проти Росії" вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про порушення відповідачем-2 вимог частини другої статті 2 КАС України при не проведенні позивачу нарахування та виплати з період служби грошового забезпечення за період з 26.02.2022 по 30.06.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про бюджет на 1 січня 2022 року.

За сукупністю наведених обставин, суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, при цьому керуючись повноваженнями, якими наділений при вирішенні справи відповідно до статті 245 КАС України, вважає за необхідне:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування за період з з 26.02.2022 по 30.06.2022 при обчисленні ОСОБА_1 розміру щомісячного грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з з 26.02.2022 по 30.06.2022 усіх видів щомісячного грошового забезпечення шляхом визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд вважає, що належним відповідачем є саме військова частина НОМЕР_1 , наказами командира якої нараховувалось грошове забезпечення в неналежному розмірі. Натомість ІНФОРМАЦІЯ_2 не нараховував та не виплачував позивачу грошове забезпечення в 2022 році, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача. Отже, позовні вимоги до нього заявлені безпідставно.

Що стосується вимоги визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в період з 26 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року надбавки за вислугу років, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та розділом IV Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018;то з урахуванням доданих до відзиву В/ч НОМЕР_1 доказів суд встановив відсутність порушень на час подання позову.

Військова частина НОМЕР_1 самостійно виправила порушення у липні 2022 року, здійснивши перерахунок вислуги років ОСОБА_1 у зв`язку із чим здійснено доплату за весь період лютий-червень 2022 року. Згідно з довідкою нарахування та виплати за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 донарахована надбавка у розмірі 13543,44 грн. , в тому числі за 26.02.-28.02.2022 - 214 грн. 13 коп., за березень 2022 року - 1998 грн. 50 коп., квітень 2022 року - 1998 грн. 50 коп., квітень - 1998 грн. 50 коп., травень 2022 року - 1998 грн.50 коп., червень 2022 року - 1998 грн. 50 коп., та виплачена у липні 2022 року. Таким чином, у даному випадку, заявлені позовні вимоги позивача щодо не нарахування та невиплати надбавки є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за рахунок відповідача-2.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про відсутність витрат по сплаті судового збору.

Що стосується стягнення на користь позивача витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 1500 грн., які підтверджені рахунком-фактурою № 4/07/23-03/23-юп від 07.03.2023 на суму 3000 грн., копією квитанції до платіжної інструкції від 07.03.2023 на суму 3000 грн., копією акта приймання-передачі наданих послуг від 03.05.2023 на суму 1500 грн. (підготовка запитів. підготовка позовної заяви та матеріалів позову), то суд встановив, що ці витрати позивач поніс внаслідок прибання послуг правничої допомоги у ТОВ "Подільський юридичний центр". Але доказів того, що вказані послуги надавались адвокатом, суду не надано. КАС України передбачено розподіл сторонами результатами розгляду справи витрат на правничу допомогу саме адвоката, а не інших осіб з юридичною освітою. Тому такі витрати не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування за період з з 26.02.2022 по 30.06.2022 при обчислені ОСОБА_1 розміру щомісячного грошового забезпечення без врахування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з з 26.02.2022 по 30.06.2022 щомісячного грошового забезпечення, шляхом визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, та провести виплату донарахованої суми грошового забезпечення.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА