Справа № 540/1125/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 540/1125/22

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Дата і місце ухвалення 31.07.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Худика С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2022 № 3-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів і з фізичних осіб в управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за адресою: м. Нова Каховка, вул. Горького 11-а;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2022 до 08.02.2022 у загальній сумі 21178,71 грн., якщо дата поновлення буде іншою то відповідно розрахунок повинен бути змінений;

- стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, моральну шкоду у сумі 21937,50 грн.

Доводи позовної заяви ґрунтувались на тому, що оскаржуваним наказом позивач була звільнена зі служби в зв`язку із змінами в організації виробництва, без запропонування іншої посади, в той час коли відповідачем оголошувались конкурси на зайняття вакантних посад, без врахування права на переважне право залишення на роботі. Позивач також зазначала, що в період з ознайомленням із повідомленням про зміну істотних умов праці та на момент звільнення змін в структурі ДПС не відбувалось.

В подальшому, враховуючи повномасштабне вторгнення країни-агресора на територію України, тимчасову окупацію міста Херсон, а також розпорядження голови Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2022 № 3-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб в управління податкового адміністрування фізичних осіб м Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. Зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2022 до 31.07.2024 у загальній сумі 675643,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми права, оскільки звільнення державного службовця у разі його незгоди на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (пункт 6 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу») та звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу), коли і повинен бути дотриманий порядок вивільнення працівників, в тому числі гарантії прав працівників, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, є зовсім різними процедурами припинення державної служби. На думку апелянта, судом не надано належної оцінки тій обставині, що позивача було звільнено за її заявою саме через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці і, як вбачається з матеріалів справи, відповідну процедуру, яка передує звільненню за вказаною підставою, апелянтом було дотримано.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що визначення робочого місця за межами юридичної адреси: м. Херсон, просп. Ушакова,75 для працівників структурних підрозділів ГУ ДПС - право роботодавця, яке було обумовлене тимчасовою необхідністю на певний проміжок часу з урахуванням існування потреби. Крім того, апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополь №192-о від 11.05.2021 року ОСОБА_1 головного державного інспектора відділу експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі з 12.05.2021 року переведено на рівнозначну посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (т.1 а.с.100).

06.12.2021 року відповідачем повідомлено позивача про зміну істотних умов державної служби у зв`язку з необхідністю закріплення робочого місця за посадою на якій вона перебуває за адресою: АДРЕСА_1 запропоновано продовжити державну службу на нових умовах на посаді: головного державного інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі за адресою : м. Херсон просп. Ушакова б.75 (а.с.14).

З запропонованою пропозицією позивач не погодилась про що зазначила в повідомленні (а.с.14).

04.01.2022 року позивач подала до відповідача заяву про звільнення з займаної посади та припинення державної служби 10.01.2022 року у зв`язку з незгодою із зміною істотних умов відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ЗУ «Про державну службу».

Наказом відповідача №3-0 від 10.01.2022 року у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби згідно з пунктом 6 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та звільнено позивача головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (а.с.7).

Як підставу для звільнення в наказі вказана заява позивача від 04.01.2022 року та повідомлення про зміну істотних умов державної служби від 06.12.2021 року.

Не погоджуючись з вказаним наказом про звільнення, позивач оскаржила його до суду.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та приймаючи рішення, дійшов висновку, що враховуючи, що на момент звільнення позивача та виникнення спірних правовідносин нормами частини третьої статті 87 Закону №889-VIII не було врегульовано порядок та процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 цією статті, до спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 40 та 49-2 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем за наявності вакантних посад на дату видання наказу про звільнення позивача, останньому їх не було запропоновано, чим порушені його права на проходження державної служби.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави; державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Статтею 5 цього Закону передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Позивач є державним службовцем і на неї розповсюджуються норми Закону України «Про державну службу», які у питанні регулювання правовідносин, що виникають при проходженні та звільненні з державної служби є спеціальними.

Статтею 43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про державну службу» передбачено, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

В свою чергу, підстави для припинення державної служби визначені ст. 83 Закону України «Про державну службу». Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 цього Закону, державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону).

У постанові від 25.11.2021 у справі № 160/9533/19 Верховним Судом наголошено, що зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби, яку обіймає державний службовець, та нерозривно з нею пов`язана. Після настання цих змін та надання відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, зменшення окладу, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу).

У цій же постанові Верховний Суд дійшов висновку, що місцезнаходження робочого місця працівника є істотною умовою державної служби у випадку його переміщення в інший населений пункт, що імпліцитно (не виражено) закладено у пункті 5 частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу», у якому йде мова про таку істотну умову державної служби як переміщення державного органу до іншого населеного пункту.

У цьому пункті закону по своїй суті особлива увага розташуванню робочих місць державних службовців приділяється з тих причин, що держава дбає про їхні інтереси не лише у разі зміни статусу посади, обов`язків, оплати праці, режиму служби, а й у випадку переміщення робочого місця до іншої місцевості.

Тому роботодавець вправі змінювати розташування робочого місця державного службовця без його згоди лише у межах тієї ж місцевості. У такому випадку зміни істотних умов праці не відбувається.

Водночас переміщення робочого місця до іншого населеного пункту тягне за собою зміну істотних умов державної служби, позаяк ставить перед працівником низку завдань з організації подальшого місця проживання, побуту, добирання до нового місця роботи та загалом тягне за собою додаткове фінансове навантаження з цього приводу.

У такому випадку застосування процедури зміни істотних умов праці здатне забезпечити дотримання необхідного балансу між приватними й публічними інтересами сторін. Адже з одного боку ця процедура є гарантією дотримання професійних і трудових прав державного службовця, що надає йому необхідний час для розв`язання подібних питань і прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби. З іншого боку ця процедура забезпечує роботодавцю належне вирішення кадрових й організаційних питань у законний та прозорий спосіб, не ставлячи їхнє розв`язання у залежність від волі працівника і не здійснюючи посягання на його права й інтереси.

Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 31.08.2023 у справі 160/7132/19.

Як встановлено в ході розгляду справи позивач була попереджена про зміну істотних умов праці, у зв`язку із зміною робочого місця за посадою, яку вона обіймала, а саме, визначення його у тій же самій установі у Головному управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, однак в іншій місцевості (з м. Нова Каховка на м. Херсон).

Таким чином у зв`язку із зміною місця розташування робочого місця позивача, пов`язаною із визначенням його в іншій місцевості, що свідчить про зміну умов праці, відповідачем і були вжиті заходи щодо ознайомлення позивача із повідомленням про зміну умов праці.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів враховує доводи апелянта, що виконання посадових обов`язків головного державного інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з огляду на специфіку його посадових обов`язків, потребує щоденної безпосередньої взаємодії з керівництвом та унеможливлює територіальну віддаленість керівництва ГУ ДПС та безпосереднього керівника від працівника (виконавця), що повинен забезпечувати оперативне виконання завдань.

Відповідно до організаційної структури Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, всі структурні підрозділи функціонують та реалізують свої повноваження за місцем фактичного розташування офісу ГУ ДПС, як відокремленого підрозділу, керівництва, матеріально-технічної бази, інформаційно-телекомунікаційних систем що знаходяться за юридичною адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 75, та повноваження працівників охоплюють (розповсюджуються) на всю Херсонську область, АРК та м. Севастополь.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апелянта, що визначення робочого місця позивача за адресою розташування Новокаховської державної податкової інспекції, було здійснено на підставі службової записки від 14.05.2021 № 751/21-22-24-02 з метою збереженням існуючого кадрового потенціалу, що фактично проживає за межами м. Херсона, та застосовано як тимчасовий захід до вирішення організаційного питання, пов`язаного із необхідністю забезпечення робочого місця позивача відповідно до організаційної структури в м. Херсоні, за офіційною адресою відповідача, як відокремленого підрозділу ДПС України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що керівником ГУ ДПС було обґрунтовано прийнято рішення про зміну істотних умов державної служби позивача, яке полягало у зміні місцезнаходження робочого місця зі збереженням існуючої посади та посадових обов`язків. Саме у зв`язку із вказаними обставинами позивач і була попереджена про зміну істотних умов праці.

Як свідчать встановлені у цій справі обставини, до прийняття відповідачем наказу від 10.01.2022 № 3-о, відповідач ознайомив позивачку із повідомленням про зміну істотних умов праці та запропонував їй продовжити державну службу на нових умовах, що свідчить, на думку колегії суддів, про те, що зміна в даному випадку істотної умови праці була здійснена відповідачем з дотримання гарантій і процедури, встановлених Законом України «Про державну службу». При цьому, встановлений законодавством строк для повідомлення (попередження) працівника про зміну істотних умов надає необхідний час державному службовцю для розв`язання питань з організації подальшого місця проживання, побуту, визначення способів дістатися до нового місця роботи та остаточного прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби на змінених умовах.

Проведення заходів щодо зміни істотних умов державної служби, в тому числі в частині визначення робочого місця - це виключна компетенція керівника державної служби (суб`єкта призначення), однак такі зміни не повинні тягти за собою примушення до праці та виконання посадових обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, 04.01.2022 року позивач подала до відповідача заяву про звільнення з займаної посади та припинення державної служби 10.01.2022 року у зв`язку з незгодою із зміною істотних умов відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу».

Як зазначалось вище, незгода державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов праці є підставою для припинення державної служби та звільнення державного службовця із займаної посади.

В свою чергу, подання позивачем заяви від 04.01.2022 року беззаперечно свідчить про її незгоду із зміною істотних умов праці та небажання продовжувати державну службу на тій же посаді за нових умов праці, що і стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення від 10.01.2022 № 3-о.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилалась на порушення порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, а саме, про не запропонування їй вакантних посад, неврахування переважного права на залишення її на роботі та відсутність взагалі змін в організації виробництва, з чим погодився суд першої інстанції

З цього приводу колегія суддів зазначає, що звільнення державного службовця у разі його незгоди на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (пункт 6 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII) та звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII), коли і повинен бути дотриманий порядок вивільнення працівників, в тому числі гарантії прав працівників, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, є різними процедурами припинення державної служби.

Позивача в даному випадку було звільнено саме через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці і, як встановлено в ході розгляду даної справи, відповідну процедуру, яка передує звільненню за вказаною підставою, відповідачем було дотримано.

З огляду на обставини зміни істотних умов праці, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у відповідача не виник обов`язок щодо дотримання процедури вивільнення працівників, яка застосовується при звільненні за ініціативою суб`єкта призначення, в тому числі і щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, помилково посилався на норми права, які врегульовують звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, що свідчить про застосування судом першої інстанції норм права, які не підлягають застосуванню у межах спірних правовідносин.

Більш того, посилання суду першої інстанції на відповідну практику Верховного Суду, не є релевантними, оскільки процедура звільнення державних службовців врегульована положеннями Закону України «Про Державну службу», що виключає можливість застосування КЗпП України до спірних правовідносин. Указані висновки відповідають позиції, висловленій Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07.07.2022 у справі №200/7782/20-а, від 18.10.2023 у справі №200/7853/20-а та від 23.05.2024 у справі № 200/11839/20-а.

Таким чином, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуваний наказ відповідач дотримав встановлену процедуру припинення державної служби позивача у зв`язку із зміною істотних умов праці та враховуючи її незгоду із запропонованими новими умовами праці, порушень прав позивача не допустив.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2022 № 3-о законним, обґрунтованим та таким, що скасуванню не підлягає, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

З огляду на те, що вимоги позивача про поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2022 № 3-о, колегія суддів доходить до висновку, що вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, в зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду

Судове рішення складено у повному обсязі 01.11.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька