Справа № 554/563/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 р.Справа № 554/563/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 08.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Материнко М.О., м. Полтава, повний текст складено 08.05.24 по справі № 554/563/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , інспектора роти 2 взводу 1, батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Олефіренка Олексія Сергійовича третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Октябрського районного суду міста Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі ДПП, перший відповідач), інспектора роти 2 взводу 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича (далі інспектор, ОСОБА_2 , другий відповідач), третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Полтавській області, третя особа), в якому просив суд:

- скасувати постанову інспектора роти 2 взводу 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього штрафу у розмірі 3400,00 грн;

- закрити провадження у справі;

- стягнути з управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн;

- стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 536,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, як такої, що прийнята за відсутності складу адміністративного правопорушення, не у спосіб, передбачений нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та без урахування усіх обставин, що мають значення для справи.

Пояснив, що ним не здійснювався виклик співробітників поліції, а лише зроблено повідомлення на лінію «102» про наявні ознаки алкогольного сп`яніння у співробітника патрульної поліції ОСОБА_3 (запах алкоголю з порожнини рота), однак під час складання оскаржуваної постанови ОСОБА_2 не прийняв до уваги такі пояснення позивача та безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності без надання оцінки обставинам, що зумовили позивача зробити таке повідомлення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції , Інспектора роти 2 взводу 1, БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Октябрського районного суду від 08.05.2024 по справі № 554/563/24 повністю і ухвалити нове судове рішення, яким скасувати постанову інспектора роти 2 взводу 1, БУПП в Полтавській області ДПП, лейтенанта поліції Олефіренка Олексія Сергійовича серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього штрафу у сумі 3 400,00 грн;

- закрити провадження у адміністративній справі;

- стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок;

- стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1342,00 коп. (одна тисяча триста сорок дві гривні).

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки остання була прийнята без урахування всіх обставин справи, зокрема, неврахування пояснень позивача про те, що ним не здійснювався виклик, а лише повідомлено про можливе перебування працівника поліції у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та, як наслідок, вказує на незаконність спірної постанови.

В іншій частині зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.

Представник відповідачів та третьої особи, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Октябрського районного суду від 08.05.2024 без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований твердженнями про законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, оскільки звернення позивача на лінію «102» з повідомленням про можливе перебування поліцейського ОСОБА_3 у нетверезому стані поставило під сумнів ділову репутацію останнього, призвело до тимчасового відсторонення співробітника патрульної поліції від виконання службових обов`язків, у зв`язку з необхідністю проходження медичного огляду, що призупинило роботу екіпажу поліції до складу якого він відносився. Крім того, опрацьовуючи неправдивий виклик позивача, екіпаж поліції Алтей -151 у складі поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не могли відреагувати на актуальні виклики поліції та прибути на місце для надання необхідної допомоги громадянам.

Також зазначив, що будучи лікарем, позивач обізнаний щодо ознак алкогольного сп`яніння та в який спосіб вони виявляються, а тому усвідомлював, що працівники поліції, отримавши виклик про можливе перебування поліцейського у стані алкогольного сп`яніння, повезуть останнього на освідування та відсторонять від виконання службових обов`язків. Зазначене може свідчити про те, що позивачем, після складення на нього постанови за частиною 1 статті 122 КУпАП, навмисно здійснено виклик поліції в якості своєрідної відповіді на емоційному фоні за накладений на нього штраф.

У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі, та окремо зазначив, що первинно, перебуваючи в автомобілі патрульної поліції, позивач зробив зауваження ОСОБА_3 про запах алкоголю, на що той в стверджувальній манері, запропонував повідомити про вказане на лінію «102», що ОСОБА_1 і зробив, при цьому жодних викликів поліції на місце ним не здійснювалось. У наданих письмових поясненнях з приводу обставин повідомлення на номер «102» позивачем також зазначалось, що ним не здійснювався виклик поліції, а лише було повідомлено про можливі ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_3 , проте ОСОБА_5 вказані пояснення не були взяті до уваги, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, спірну постанову ОСОБА_6 почав складати у медичному закладі ще до отримання результатів медичного огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння.

Сторони в судове засідання не прибули про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада".

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 грудня 2023 року приблизно о 12.00 до автомобіля ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 підійшов співробітник патрульної поліції та повідомив, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР, відносно нього буде складено постанову та запросив його до службового автомобіля патрульної поліції.

Перебуваючи біля автомобіля та безпосередньо знаходячись у самому автомобілі ОСОБА_1 відчув від співробітника патрульної поліції запах алкоголю, про що повідомив самого поліцейського, на що останній зазначив, що ОСОБА_1 повинен зателефонувати на номер «102», що позивач і зробив.

Під час здійснення дзвінка на номер 102, ОСОБА_1 повідомив, що від співробітника поліції є запах алкоголю з порожнини роту та можливо він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. У подальшому, до автомобіля патрульної поліції підійшли ще два співробітника поліції та попросили вийти з автомобіля патрульної поліції ОСОБА_1 .

Перебуваючи біля автомобіля патрульної поліції, інспектор роти 2 взводу 1, БУПП в Полтавській області ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_5 у стверджувальній формі було зазначено, що зараз вони з інспектором проїдуть до медичного закладу з метою проведення медичного огляду співробітника патрульної поліції на предмет алкогольного сп`яніння та запропонував проїхати до медичного закладу разом, на що ОСОБА_1 погодився.

Після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння співробітника патрульної поліції, інспектор роти 2 взводу 1 БУПП в Полтавській області ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_5 склав постанову серія ГБВ Nє 094856 від 08.12.2023, якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за ст. 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови, оскільки вважав доведеним відповідачем наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що враховуючи не надання позивачем доказів вчинення ОСОБА_3 будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували його права та інтереси або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, свідчить про завідомо неправдивий виклик поліції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями вимог частини 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормами частини 1 статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 3400,00 грн.

Так, статтею 183 КУпАП встановлено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, перелічених вище спеціальних служб. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліція. Особа викликає поліцейського ніби то для зупинення вчинення правопорушення, знаючи про те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Тобто, особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику, зокрема, поліцейських.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Нормами статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 183 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови серії ГБВ № 094856 колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, а саме повідомлення на лінію «102» про те, що поблизу обласної лікарні його зупинили працівники поліції та він вважає, що працівник поліції ОСОБА_3 має ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, просив перевірити працівника поліції.

Зазначене узгоджується з наявною в матеріалах справи ОСОБА_7 (а.с. 29), в якій зафіксовано обставини, здійсненого позивачем повідомлення на лінію «102», в якій поміж іншого зазначено, що фіксувати скаргу заявник відмовився.

Так, у ОСОБА_8 зазначено, що прибувши на місце події екіпажем поліції Алтей-151 у складі поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було встановлено, що на заявника ( ОСОБА_1 ) було складено постанову за частиною 1 статті 122 КУпАП, при цьому заявник підозрює поліцейського ОСОБА_3 у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння через запах алкоголю з порожнини рота.

За наслідками виїзду екіпажу патрульної поліції на місце, поліцейського ОСОБА_3 було доставлено до медичного закладу КП «Центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» де проведено огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога. За результатами огляду ознак сп`яніння не виявлено, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 2326 від 08.12.2023 (а.с. 28).

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з відповідними ознаками. Тому, якщо поліцейські вважали, що ОСОБА_3 не знаходиться у стані сп`яніння (відсутність ознак сп`яніння), вони не зобов`язані були доставляти останнього до медичної установи для проведення освідування, та за відсутності у поліцейського жодних первинних ознак сп`яніння мали змогу зафіксувати це на місці.

На переконання колегії суддів, обставина не підтвердження стану сп`яніння особи -співробітника поліції за висновком огляду лікарем беззаперечно не свідчить про доведеність вини іншої особи, у даному випадку ОСОБА_1 , у завідомо неправдивому виклику працівників поліції.

Колегія суддів зазначає, що для визначення виклику поліції завідомо неправдивим, потрібно достеменно встановити, що особа, яка викликає поліцейського ніби то для зупинення вчинення правопорушення, знає про те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Слід зауважити, що суб`єктивна думка поліцейського про те, що його викликали безпідставно, не є доказом того, що ОСОБА_1 , який здійснив повідомлення службі 102 про наявність у працівника поліції ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння усвідомлював, що неправдивість такої інформації та бажав даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Крім того, як зазначає позивач він не здійснював безпосередній виклик працівників поліції на місце, а повідомив про можливе перебування поліцейського у нетверезому стані, що підтверджується змістом фабули ЄО, в якій зазначено, що 08.12.2023 о 12:10 надійшло саме повідомлення зі служби 102.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що дії ОСОБА_1 були своєрідною відповіддю на те, що відносно нього складено постанову за частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки вони не підкріплені жодними доказами та насамперед є лише припущеннями.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 є лікарем та повинен бути обізнаним щодо ознак алкогольного сп`яніння та методах їх виявлення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про конкретну медичну спеціалізацію ОСОБА_1 , за якою він проводить професійну діяльність, та чи є він насамперед лікарем-наркологом.

В той же час, згода позивача проїхати з представниками поліції до медичної установи для проведення медичного огляду ОСОБА_3 , за наявності попередження від ОСОБА_2 про можливу відповідальність, передбачену статтею 183 КУпАП у разі якщо повідомлені факти не підтвердяться, може свідчити лише про бажання ОСОБА_1 переконатися чи дійсно у поліцейського ОСОБА_3 наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 , під час винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП не перевірив та не надав оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на спецлінію «102», та його поясненням з цього приводу, а відтак дійшов передчасного висновку про наявність у позивача прямого умислу на здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, що призвело до помилкового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП. Як наслідок, оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає критерію обґрунтованості (тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення), встановленого пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України.

За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачами у справі не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає постанову інспектора роти 2 взводу 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього штрафу у розмірі 3400,00 грн - неправомірною, такою, що прийнята необґрунтовано та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує таке.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У суді першої інстанції позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1186281, попередній розрахунок судових витрат, що понесені на даний час та можуть бути понесені під час судового розгляду від 17.12.2023, складений адвокатським об`єднанням «правовий компроміс» в особі голови керуючого партнера адвоката Стасовського Миколи Васильовича, що діє на підставі Статуту, в межах повноважень, визначених Договором про надання правової допомоги №8/12/23, укладеним з ОСОБА_1 .

Проте, до матеріалів справи не надано сам Договір про надання правової допомоги №8/12/23, Акт прийому-передачі наданої правничої (правової) допомоги на виконання вищевказаного договору або будь-який інший документ, який підтверджував би обсяг і деталізацію послуг, наданих адвокатом позивачу у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи немає опису та деталізації обсягу наданих послуг правової допомоги у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що позивачем не дотримано вимоги статей 134, 139 КАС України в частині доведення реальності витрат, а тому відповідні судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.7 ст.139 КАС України).

З наявних в матеріалах справи квитанцій № 9855-0623-7633-4774 від 18.12.2023 та № 0.0..1 від 07.06.2024 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 536,80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн, що в загальному розмірі становить 1342,00 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись приписами статті 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1342,00 грн.

Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 08.05.2024 по справі № 554/563/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора роти 2 взводу 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича, третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти 2 взводу 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича серії ГБВ № 094856 від 08.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, та накладення на нього штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн, 00 коп.

У задоволенні вимог про стягнення з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій