Справа № 400/6978/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р. № 400/6978/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005,
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкових вимог; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про:

1) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача:

від 12.04.2024 № 6876/14292405, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 81551,00 грн;

від 12.04.2024 № 6872/14292405, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6795,92 грн;

2) визнання протиправними та скасування вимог відповідача:

від 12.04.2024 № Ф-6875/14292405 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 99673,45 грн;

від 21.05.2024 № Ф-3724/1429 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 99672,47 грн;

3) зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків платник податків позивачки шляхом виключення з обліку донараховані у податкових вимогах про сплату боргу (недоїмки):

від 12.04.2024 № Ф-6875/14292405 суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 99673,45 грн;

від 21.05.2024 № Ф-3724/1429 суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 99672,47 грн;

від 12.04.2024 № 6876/14292405 суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 81551,00 грн;

від 12.04.2024 № 6872/14292405 суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6795,92 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначила, що у зв`язку з прийняттям нею рішенням про припинення підприємницької діяльності 30.06.2021 відповідач провів у лютому 2024 року документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.07.2020 по 30.06.2021. За результатами перевірки відповідач склав відповідний акт перевірки, у якому зазначив про заниження нею податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) за 2021 рік у сумі 81551,00 грн, військового збору (далі ВЗ) на суму 6795,00 грн і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) в сумі 99673,45 грн і 99672,47 грн шляхом завищення витрат на суму 453061,12 грн, чим вона допустила порушення пунктів 177.2 і 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі ПК України). На підставі вищезазначеного акта перевірки відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення (далі ППР) і вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ. На думку позивачки, вказані ППР і вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ є протиправними, оскільки її витрати в розмірі 453061,12 грн за період, який перевірявся відповідачем, документально підтверджуються, а саме витрати у розмірах:

155037,27 грн, оплачених позивачкою за товар ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», а врахував її частково в сумі 148035,27 грн, розбіжність 7002,00 грн;

101275,32 грн, оплачених позивачкою за товар ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕННА», а врахував її частково в сумі 82575,32 грн, розбіжність 257002,00 грн

15541,54 грн, оплачених позивачкою за товар ТОВ «ЛОГО-ТРАНС;

168496,00 грн, оплачених позивачкою за товар фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ;

249000,00 грн, оплачених позивачкою за товар фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3

18990,00 грн, оплачених позивачкою за товар фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 .

Вищенаведені витрати відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України можуть враховуватись при визначенні об`єкта оподаткування та зменшують загальний оподаткований дохід, що виключає підстави для висновку про заниження позивачкою в 2021 році сум оподаткованого доходу та збільшення позивачці зобов`язань зі сплати ПДФО, ВЗ і ЄСВ.

Водночас позивачка звернула увагу на те, що не всі підтверджуючі документи були надані контролюючому органу разом із запереченнями на акт перевірки, бо на той час вона не мала доступу до всіх первинних документів, так як вони перебували на території с. Снігурівка Миколаївської області, яка перебувала у тимчасовій окупації. Про це позивачка надіслала відповідачу Повідомлення про неможливість вивезення первинних документів від 22.03.2024.

У відзиві на позовну заяву від 09.08.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити. Відзив умотивовано тим, що контролюючий орган провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки з дотриманням вимог законодавства. Під час цієї перевірки позивачка не надала до перевірки первинних документів за період підприємницької діяльності, які підтверджують показники податкової звітності. За результатами перевірки даних декларації позивачки про майновий стан і доходи за 2021 рік встановлено завищення витрат на суму 453061,12 грн, чим порушеного підпункти 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4, 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України. Тому прийняті на підставі акта перевірки ППР є правомірними.

Також вказане завищення витрат призвело до заниження позивачкою суми ЄСВ за відповідний період на суму 99673,45 грн, у зв`язку з чим відповідач в автоматичному режимі сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875-142924/05. Оскільки згідно з даними інтегрованої картки позивачки вона сплатила ЄСВ в розмірі 0,98 грн, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875-142924/05 втратила чинність, після чого в автоматичному режимі було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 на суму заборгованості з ЄСВ 99672,47 гривні. Як наслідок, вимога від 12.04.2024 року № Ф-6875/142924/05 не може бути предметом спору, оскільки цей документ не може бути зверненим до виконання з вищезазначених підстав. Відповідач наголосив на тому, що позивачка є самозайнятою особою та має обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про розгляд справи за участю його представника, у задоволені якої ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

30.07.2020 позивачка зареєструвалась як фізична особа-підприємець, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.08.2020.

Відповідно до Акта звірки між позивачкою і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 249000,00 грн, що також підтверджується:

рахунками-фактури за період за період з 03.01.2021 по 05.06.2021 за №№ ЛУ-0001410, ЛУ-0001412, ЛУ-0001415, ЛУ-0001417, ЛУ-0001520, ЛУ-0001523, ЛУ-0001525, ЛУ-0001527, ЛУ-0001612- ЛУ-0001616, ЛУ-0001710- ЛУ-0001713, ЛУ-0001815- ЛУ-0001823;

накладними за період з 03.01.2021 по 05.06.2021 за №№ 1410, 1412, 1415, 1417, 1520, 1523, 1527, 1612-1616, 1710-1713, 1815-1823;

квитанціями до прибуткового касового ордеру за період з 03.01.2021 по 05.06.2021 за №№ 10/01-13/01, 12/02-15/02, 10/03-13/03, 12/04-15/04, 12/05-16/05, 25/06-28/06.

Згідно з Актом звірки між позивачкою і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 168496,00 грн, що також підтверджується:

квитанціями до прибуткового касового ордера від 18.05.2021 № 12, від 28.05.2021 № 17, від 07.06.2021 № 7 і від 14.06.2021 № 15;

видатковими накладними від 10.05.2021 № 2214, від 26.05.2021 № 2215, від 07.06.2021 № 2216 та від 21.06.2021 № 2217;

рахунками-фактура від 10.05.2021 № 2214, від 26.05.2021 № 2215, від 07.06.2021 № 2216 та від 21.06.2021 № 2217.

Відповідно до Акта звірики між позивачкою і ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» за 2021 рік вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 155037,27 грн, що підтверджується видатковими накладними а № МИ21-000002421 від 06.01.2021, № МИ21-000009193 від 20.01.2021, № МИ21-000009085 від 20.01.2021, № МИ21-000009122 від 20.01.2021, № МИ21-000009084 від 20.01.2021, № МИ21-000009194 від 20.01.2021, № МИ21-000009123 від 20.01.2021, № МИ21-000010470 від 21.01.2021, № МИ21-000010502 від 21.01.2021, № МИ21-000010503 від 21.01.2021, № МИ21-000026017 від 17.02.2021, № МИ21-000026018 від 17.02.2021, № МИ21-000026019 від 17.02.2021, № МИ21-000029717 від 24.02.2021, № МИ21-000030286 від 25.02.2021, № МИ21-000030287 від 25.02.2021, № МИ21-000030288 від 25.02.2021, № МИ21-000030513 від 25.02.2021, № МИ21-000030515 від 25.02.2021, № МИ21-000030516 від 25.02.2021, № МИ21-000030517 від 25.02.2021, № МИ21-000030518 від 25.02.2021, № МИ21-000039599 від 12.03.2021, № МИ21-000039603 від 12.03.2021, № МИ21-000039604 від 12.03.2021, № МИ21-000039605 від 12.03.2021, № МИ21-000039641 від 12.03.2021, № МИ21-000062574 від 21.04.2021, № МИ21-000063395 від 22.04.2021, № МИ21-000073999 від 11.05.2021, № МИ21-000074219 від 11.05.2021, № МИ21-000074710 від 11.05.2021, № МИ21-000075716 від 12.05.2021.

Натомість згідно з платіжними інструкціями позивачка здійснила на користь ТОВ «ТЕДІС-УКРАЇНА» у період з 12.01.021 по 17.05.2021 на загальну суму 131470,52 грн, а саме: платіжними інструкціями від 12.01.2021 на суму 22400,00 грн, від 26.01.2021 на суму 7900,00 грн, від 27.01.2021 на суму 20286,27 грн, від 23.02.2021 на суму 12556,88 грн, від 02.03.2021 на суму 5121,58 грн, від 03.03.2021 на суму 14125,38 грн, від 18.03.2021 на суму 40431,05 грн, від 27.04.2021 на суму 3897,60 грн, від 17.05.2021 на суму 4751,76 гривні.

Згідно з Актом звірки між позивачкою і ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕННА» за період з 04.01.2021 по 18.10.2021 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 101275,32 грн, що підтверджується:

платіжними інструкціями від 11.01.2021, від 27.01.2021, від 10.02.2021, від 01.03.2021, від 09.03.2021, від 23.03.2021, від 05.04.2021, від 13.04.2021, від 11.05.2021, від 08.06.2021, від 22.06.2021, від 01.07.2021 і від 15.09.2021;

видатковими накладними від 04.01.2021, від 05.01.2021, від 05.01.2021, від 06.01.2021, від 19.01.2021, від 20.01.2021, від 25.01.2021, від 01.02.2021, від 02.02.2021, від 03.02.2021, від 17.02.2021, від 22.02.2021, від 23.02.2021, від 23.02.2021, від 23.02.2021, від 23.02.2021, від 24.02.2021, від 02.03.2021, від 02.03.2021, від 02.03.2021, від 03.03.2021, від 03.03.2021, від 09.03.2021, від 16.03.2021, від 23.03.2021, від 05.04.2021, від 13.04.2021, від 27.04.2021, від 10.05.2021, від 11.05.2021, від 12.05.2021, від 18.05.2021, від 08.06.2021 від 22.06.2021.

Відповідно до товарних чеків від 19.01.2021 № 19/01-03, від 02.02.2021 № 02/02-01, від 25.02.2021 № 25/02-01, від 04.03.2021 № 4/03-03, від 26.03.2021 № 26/03-07, від 14.04.2021 № 14/04-02, від 26.04.2024 № 26/04-01, від 10.05.2021 № 10/05-01, від 27.05.2021 № 27/05-01 і від 16.06.2021 № 16/06-03 позивачка здійснила витрати на користь ОСОБА_4 на загальну суму 18990,00 гривні.

30.06.2021 державний реєстратор вніс до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 00 про припинення позивачкою підприємницької діяльності.

У період з 22.02.2024 по 28.02.2024 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки, за підсумками якої Головне управління ДПС у Миколаївській області склало Акт від 06.03.2024 № 3061/14-29-24-05/ «Про результати документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.07.2020 по 30.06.2021» (далі Акт від 06.03.2024).

В Акті від 06.03.2024 відповідач зафіксував порушення позивачкою, зокрема:

пункту 177.2, підпункту 177.3.1 пункту 177.3, пункту 177.4 статті 177 ПК України, а саме: заниження ПДФО від здійснення господарської діяльності на суму 172697,94 грн, в тому числі за періодами: за 2020 рік в сумі 22084,73 грн, за 2021 рік 150613,21 грн;

пункту 1 частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) щодо заниження ЄСВ за 2020 та 2021 роки на загальну суму 135691,17 грн, у тому числі за періодами: за 2020 рік 25094,07 грн, за 2021 рік 110597,10 гривні.

25.03.2024 подала заперечення до Акта від 06.03.2024, в якому вона просила:

переглянути результати документальної позапланової невиїзної відповідної перевірки;

провести документальну позапланову перевірку позивачки на підставі, передбаченій підпунктом 78.1.5 статті 78 ПК України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 30.07.2020 по 30.06.2021;

надати розумний строк протягом 90 календарних днів для зібрання та відновлення первинних документів, що підтверджують показники, відображені нею у податковій звітності за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, які необхідні для перевірки;

відтермінувати строк проведення документальної позапланової перевірки на підставі, передбаченій підпунктом 78.1.5 статті 78 ПК України, призначивши її після закінчення строку для відновлення первинних документів.

У відповіді від 08.04.2024 № 11186/6/14-29-24-05-03 про результати розгляду заперечень до Акта перевірки від 06.03.2024 відповідач повідомив про внесення змін до пунктів 1.2, 5.4 та пункту 8.1 Акта перевірки від 06.03.2024.

На підставі Акта перевірки від 06.03.2024 відповідач виніс:

ППР від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р»), згідно з яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 81551,00 грн;

ППР від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р»), згідно з яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем ВЗ, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6795,92 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 щодо сплати позивачкою ЄСВ у сумі 99673,45 гривні.

На підставі даних інформаційної системи податкових органів відповідач прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 щодо сплати позивачкою ЄСВ у сумі 99672,47 гривні.

Вважаючи вищезазначене ППР і вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 191.1.34, статті 191 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема, забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Відповідно до абзацу першого пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові; позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з абзацом першим підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Таким чином, відповідач, як контролюючий орган, наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за своєчасністю сплати фізичними особами-підприємцями і зборів шляхом проведення документальних позапланових перевірок у випадку припинення такими особами підприємницької діяльності.

Суд встановив, що відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки з 22.02.2024 по 28.02.2024 у зв`язку з припиненням нею 30.06.2021 підприємницької діяльності.

Відтак відповідач мав правові підстави для проведення позапланової документальної невиїзної перевірки позивачки у зв`язку з припиненням нею підприємницької діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 102.1 статті 102 ПК України (у редакції, чинній до 01.07.2024) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення (абзац третій пункту 102.1 ПК України).

Згідно з абзацом одинадцятим пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено, що з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Поряд з цим, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, зупинено дію пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Натомість вищенаведеним Законом України внесено зміни до статті 102 ПК України шляхом доповнення її пунктом 102.9 такого змісту:

« 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024 і від 23.07.2024 № 469/2024 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб та з 12.08.2024 строком на 90 діб.

Тобто воєнний стан в Україні діє з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по 05 години 30 хвилин 09.11.2024.

Пунктом 1 розділу І Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.08.2023, пункт 102.9 статті 102 ПК України виключено.

З вищенаведеного слідує, що на період з 18.03.2020 по 31.07.2023 включно строки, встановлені статтею 102 ПК України, були зупинені.

Як наслідок, контролюючий орган у період з 22.02.2024 по 28.02.2024 мав повноваження проводити документальні перевірки за період з 14.10.2017 (з врахуванням вищезазначених зупинок строків) по день завершення перевірки.

Відтак відповідач мав повноваження на здійснення документальної перевірки щодо своєчасності сплати позивачем податків і зборів за період з 30.07.2020 по 30.06.2021.

Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Абзацом першим пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 16 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Таким чином, позивачка, як фізична особа підприємець (податковий агент), зобов`язана була сплачувати до бюджету з доходів від підприємницької діяльності ПДФО і ВЗ.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до абзацу п`ятого підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтвердженні витрати.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відтак у разі встановлення контролюючим органом за результатами проведеної перевірки фізичної особи-підприємця факту документального не підтвердження ним витрат, він зобов`язаний самостійно визначити суми відповідних грошових зобов`язань з ПДФО і ВЗ.

Суд встановив, що в пункті 1.2 Акта перевірки від 06.03.2024 (в редакції відповіді від 08.04.2024 № 11186/6/14-29-24-05-03 про результати розгляду заперечень до Акта перевірки від 06.03.2024) зазначено, що перевіркою виявлено розбіжності (заниження), які виникли у зв`язку з заниженням суми загального доходу та завищенням суми витрат, відображених у податкові декларації про майновий стан і доходи на суму 453061,12 гривні.

У позовній заяві позивачка стверджує, що вказана розбіжність обумовлена тим, що вона з об`єктивних причин (через її хворобу, загрозливу ситуацію в м. Миколаєві, через те, що первинні документи перебували в населеному пункті, який перебував в окупації) не змогла подати контролюючому органу до заперечень до Акта перевірки від 06.03.2024 документи, що підтверджують її платежі на користь ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕННА», ТОВ «ЛОГО-ТРАНС», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

У відзиві на позовну заяву від 09.08.2024 відповідач не заперечив проти того, що вищезазначені платежі не були ним враховані при обчислені суми завищення сум витрат позивачки, відображених в її податковій декларації.

Водночас Акт звірки між позивачкою і ТОВ «ЛОГО-ТРАНС» щодо господарських операцій на загальну суму 15541,54 грн до суду позивачка не подала, хоча і зсилається на нього у позовній заяві.

У запереченнях до Акта перевірки від 06.03.2024 позивачка зазначила, що до нього вона додає документи, що підтверджують придбання нею матеріальних цінностей в ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕНЬ» і ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА». У відповіді від 08.04.2024 № 11186/6/14-29-24-05-03 про результати розгляду заперечень до Акта перевірки від 06.03.2024 контролюючий орган зазначив, що ним було враховано відповідні документи, внаслідок чого він прийшов до висновку про підтвердження позивачкою витрат на загальну суму 472159,01 гривні.

Позивачка у позовній заяві не зазначила, які з платіжних інструкцій щодо здійснення платежів на користь ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕНЬ» і ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» не були враховані відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про не підтвердження матеріалами справи тез позивачки про здійснення нею у період з 30.07.2020 по 30.06.2021 платежів на користь ТОВ «ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ «ПІВДЕНЬ» на суму 25702,00 грн, ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» на 7002,00 грн і ТОВ «ЛОГО-ТРАНС» на суму 15541,54 грн, які не були враховані відповідачем при прийняті оскаржуваних ППР і вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

Натомість згідно з поданими позивачкою до суду документами, у період з 30.07.2020 по 30.06.2021 вона здійснила такі оплату за товари таким своїм контрагентам:

1) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на загальну суму 249000,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру за період з 03.01.2021 по 05.06.2021 за №№ 10/01-13/01, 12/02-15/02, 10/03-13/03, 12/04-15/04, 12/05-16/05, 25/06-28/06;

2) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на загальну суму 168496,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера (типова форма № КО-1) від 18.05.2021 № 12, від 28.05.2021 № 17, від 07.06.2021 № 7 і від 14.06.2021 № 15;

3) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 на загальну суму 18990,00 грн, що підтверджується товарними чеками від 19.01.2021 № 19/01-03, від 02.02.2021 № 02/02-01, від 25.02.2021 № 25/02-01, від 04.03.2021 № 4/03-03, від 26.03.2021 № 26/03-07, від 14.04.2021 № 14/04-02, від 26.04.2024 № 26/04-01, від 10.05.2021 № 10/05-01, від 27.05.2021 № 27/05-01 і від 16.06.2021 № 16/06-03.

Загальний розмір платежів, які позивачка здійснила у період з 30.07.2020 по 30.06.2021 на користь фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , і підтверджуючі документи щодо яких вона не надала контролюючому органу під час перевірки та не додала до заперечень до Акта перевірки від 06.03.2024, становить 436486,00 гривні.

Як наслідок, розбіжність (заниження), які виникли у зв`язку з заниженням суми загального доходу та завищенням суми витрат за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, становить 16575,12 грн (?453061,12 - ?436486,00 = 16575,12, де 453061,12 грн заниження, встановлене контролюючим органом за результатами перевірки; 436486,00 грн витрати позивачки, що підтверджуються документами, які не були надані відповідачу під час перевірки, але були додатково подані до суду).

У постанові від 22.11.2022 у справі № 600/2482/21-а Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що право суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про не підтвердження позивачкою витрат за період з 30.07.2020 по 30.06.2021 лише на суму 16575,12 гривень.

Водночас суд врахував, що:

по-перше, контролюючий орган провів у лютому 2024 році документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки на підставі припинення нею підприємницької діяльності 30.06.2021, тобто більш чим через 2 роки після виникнення підстав для її проведення;

по-друге, у запереченнях до Акта перевірки від 06.03.2024 відповідача провести документальну позапланову перевірку позивачки на підставі, передбаченій підпунктом 78.1.5 статті 78 ПК України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 30.07.2020 по 30.06.2021, однак він відповідним правом не скористався.

Згідно з підпунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відтак в порушення пунктів 177.2 і 177.4 статті 177 ПК України позивач занизив ПДФО за 2021 рік у сумі 2983,52 грн (?16575,12 х 18 % = ?2983,52).

Тому ППР від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 78567,48 грн (?81551,00 ?2983,52 = ?78567,48, де 81551,00 грн сума збільшення грошового зобов`язання за вказаним ППР, 2983,52 грн сума заниження грошового зобов`язання, встановленого судом) є протиправним.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, позивач занизив ВЗ за 2021 рік у сумі 248,63 грн (?16575,12 х 1,5 % = ?248,63).

Відповідно, ППР від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ВЗ, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 6547,29 грн (?6795,92 - ?248,63 = ?6547,29, де 6795,92 грн сума збільшення грошового зобов`язання за вказаним ППР, 248,63 грн сума заниження грошового зобов`язання, встановленого судом) також є протиправним.

Що стосується оскаржуваних вимог про сплату (недоїмки) з ЄСВ, то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 31 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI податкові органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Таким чином, відповідач мав повноваження надсилати платнику єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки. Водночас строк давності щодо стягнення такої недоїмки не застосовується.

Водночас відповідно до абзацу десятого пункту 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 № 790), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція № 449), якщо платник частково сплатив суми недоїмки та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

Абзацом третім пункту 6 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Тобто у разі часткової сплати платником суми недоїмки, зазначеної у вимозі, податковий орган приймає нову вимогу з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення, водночас первинна вимога вважається такою, що є відкликаною.

На підставі Акта перевірки від 06.03.2024 відповідач прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 щодо сплати позивачкою ЄСВ у сумі 99673,45 гривні.

Згідно з даних інтегрованої картки платника 27.04.2024 відбулось зарахування 0,98 грн сплаченого позивачкою боргу з ЄСВ.

Відповідач прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 щодо сплати позивачкою ЄСВ у сумі 99672,47 гривні.

У зв`язку зі сплатою позивачкою частини боргу ЄСВ і прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429, відповідно до пунктів 5 і 6 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 вважається відкликаною.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 задоволенню не підлягають.

Натомість згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Вище суд встановив про заниження позивачкою доходу за період з 30.07.2020 по 30.06.2021 на суму 16575,12 гривень.

Як наслідок, це призвело до заниження позивачкою ЄСВ, що підлягає сплаті, на суму 3646,53 грн (?16575,12 х 22 % = ?3646,53), а не 99673,45 грн, як встановив відповідач в Акті перевірки від 06.03.2024.

Тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 в частині сплати позивачкою ЄСВ, у розмірі 96025,94 грн (?99672,47 - ?3646,53 = ?96025,94, де 99672,47 грн сума ЄСВ за оскаржуваною вимогою, 3646,53 грн сума ЄСВ, що підлягає сплаті позивачкою) є протиправною.

У позовній заяві позивачка також заявила похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника (далі ІКП).

Згідно з абзацами першим і другим пункту 2 глави 13 розділу ІV Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за № 321/35943, інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до інформаційної системи працівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом трьох днів з дати отримання такого документа.

На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.

Таким чином, після оскарження позивачем ППР і вимоги про сплату боргу (недоїмки) нараховані відповідні суми з ПДФО, ВЗ і ЄСВ відображаються в ІКП як виключені.

Відтак не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до ІКП шляхом виключення відповідних донарахованих сум ПДФО, ВЗ і ЄСВ, оскільки такі дані на період судового розгляду цієї справи відображаються в ІКП як виключені.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією про сплату від 23.07.2024 підтверджується понесення позивачкою судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 5147,60 гривні.

Адміністративний позов поданий в електронній формі.

Зазначений спір містить позовні вимоги майнового характеру із ціною позову 287692,84 грн (за ППР від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р») 81551,00 грн; за ППР від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р») 6795,92 грн, за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 99673,45 грн, за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 99672,47 гривні), а також три вимоги немайнового характеру.

У задоволенні позовних вимог немайнового характеру позивачці відмовлено, а тому розподіл судових витрат в цій частині суд не проводив.

Натомість згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем встановлений у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень.

Відтак за подання позовних вимог майнового характеру з ціною позову 287692,84 грн в електронній формі позивач сплатив 2301,54 грн (?287692,84 х 1 % х 0,8 = ?2301,54).

Позовні вимоги:

за ППР від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р») задоволено на суму 78567,48 грн, а відмовлено на суму 2983,52 грн;

за ППР від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р») задоволено на суму 6547,29 грн, а відмовлено на суму 248,63 грн;

за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 на суму 99673,45 грн відмовлено повністю;

за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2024 № Ф-3724-1429 задоволено на суму 96025,94 грн, а відмовлено на суму 3646,53 гривні.

Всього позовні вимоги задоволені на загальну суму 181140,71 грн, а відмовлено на суму 106552,13 гривні.

Оскільки цим рішенням позов задоволено частково, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1449,12 грн (?2301,54 х ?181140,71 / ?287692,84 = ?1449,12, де ?2301,54 розмір сплаченого позивачем судового збору за позовні вимоги майнового характеру, ?181140,71 розмір задоволених позовних вимог, ?287692,84 ціна позову).

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р») у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 78567 (Сімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 48 копійок;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р») у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 6547 (Шість тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 29 копійок;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.05.2024 № Ф-3724-14291429 в частині сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 96025 (Дев`яносто шість тисяч двадцять п`ять) гривень 94 копійки.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними і скасування:

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.04.2024 № 6876/14292405 (форма «Р») у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 2983 (Дві тисячі дев`ятсот вісімдесят три) гривні 52 копійки;

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.04.2024 № 6872/14292405 (форма «Р») у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 248 (Двісті сорок вісім) гривень 63 копійки;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.04.2024 № Ф-6875/142924/05 щодо сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 96673 (Дев`яносто шість тисяч шістсот сімдесят три) гривні 45 копійок;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.05.2024 № Ф-3724-14291429 в частині сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3646 (Три тисячі шістсот сорок шість) гривень 53 копійки.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1449 (Одна тисяча чотириста сорок дев`ять) гривень 12 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 04 листопада 2024 року