Справа № 580/4810/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року справа № 580/4810/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Байди О. С. з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо несвоєчасної розрахунок при звільненні ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2023 по 02.05.2024 у сумі 73 232,94 (сімдесят три тисячі двісті тридцять дві) грн 94 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник зазначив, що позивач проходила війському службу у військовій частині НОМЕР_1 . На момент виключення зі списків особового складу із позивачем не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення, у тому числі не було виплачено індексацію грошового забезпечення у встановлених розмірі та порядку. На виконання рішень суду в справах № 580/10497/21 та №580/10278/23 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 83 008,45 грн, тобто із значною затримкою. Представник вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому з посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. 31.05.2024 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивача 10.08.2021 звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення в тому числі й фінансового та виключено із списків особового складу військової частини. Також на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 10.08.2021 №163 позивачу виплачено передбачене законодавством грошове забезпечення та всі види компенсаційних виплат в тому числі одноразову грошову допомогу при звільнення, про що зазначено в наказі про звільнення. Таким чином позивач 10.08.2021 на момент виключення із списків особового складу частини була ознайомлена про всі виплати, які їй передбачені. Позивач вказаного наказу не оскаржувала, тобто погодилась з тим, що відповідачем під час її звільнення виконано усі вимоги законодавства, яким регулюється вказане питання. Отже, на думку відповідача, між позивачем та відповідачем були відсутні спори стосовно сум виплачених відповідачем позивачу під час її звільнення.

Ухвалою від 20.05.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 10.08.2021 № 163 старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старший механік відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 05.08.2021 № 58-рс з військової служби у відставку за підпунктом б (за станом здоров`я), відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважається такою, що справи та посаду старшого механіка відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , здала та з 10.08.2021 припинено дію контракту про проходження військової служби, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням від 21.02.2022 у справі № 580/10497/21 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Рішенням від 26.12.2023 у справі № 580/10278/23 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

На виконання рішення суду від 21.02.2022 у справі № 580/10497/21 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 40 538,27 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком від 16.08.2023 № 185 (а. с. 10).

Відповідач на виконання рішення суду від 26.12.2023 у справі № 580/10278/23 виплатив 03.05.2024 позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 42 440,64 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 11).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач в особі свого представника звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У частині першій статті 1-2 Закону №2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19.07.2022 набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений строком 6 місяців.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.03.2020 в справі №140/2006/19, від 16.07.2020 в справі №400/2884/18, від 04.09.2020 в справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 в справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 в справі №340/970/20, від 13.10.2021 в справі №580/1790/20, від 21.10.2021 в справі №640/14764/20 та інших.

Отже у разі порушення строків розрахунку при звільненні з військової служби підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві індексації грошового забезпечення за період військової служби позивача з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 82 978,91 коп.

Так, суд встановив, що відповідач на виконання рішення суду від 21.02.2022 у справі № 580/10497/21 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 40 538,27 коп, що не заперечує позивач. На виконання рішення суду від 26.12.2023 у справі № 580/10278/23 відповідач виплатив 03.05.2024 позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 42 440,64 грн. Тобто, остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 03.05.2024.

Отже періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належної позивачеві індексації грошового забезпечення, є проміжок часу з 11.08.2021 (з дня, наступного за днем звільнення) по 02.05.2024, тому відповідач зобов`язаний сплатити за вказаний період середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зауважує, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню, повинна визначатись у межах спірних періодів до 19.07.2022 і після вказаної дати.

Разом з тим, суд врахував, що представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 02.11.2023 по 02.05.2024, тобто за шість місяців відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку в межах заявлених позовних вимог за період з 02.11.2023 по 02.05.2024, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 560/11111/22 зазначив, що передбачений статтею 117 КЗпП України спосіб захисту вимагає також, щоб орган, який вирішує спір щодо суми заборгованості при звільненні [зокрема суд], визначив також і суму, яка підлягатиме стягненню на користь позивача.

Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року № 260/2583/21 вказав, що сума середнього заробітку, зокрема, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) яка підлягатиме стягненню, має визначатися за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України суд першої інстанції має зазначити суму, яка підлягає стягненню, а в мотивувальній частині - навести розрахунок цієї суми, а також мотиви можливого зменшення її розміру, якщо для цього є підстави (з дотриманням приписів частини другої статті 117 КЗпП України).

Отже суд зобов`язаний визначити суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Обчислення середнього заробітку проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Цей Порядок застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки про щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення від 25.11.2021 № 560 вбачається, що розмір місячного грошового забезпечення позивача у червні 2021 року (30 к. д.) становив 12 111,60 грн, у липні 2021 року (31 к. д.) - 12 299,70 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 400,18 грн (12 111,60 грн + 12 299,70 грн) / 61.

Таким чином, за період з 02.11.2023 по 02.05.2024 розмір середнього заробітку становить 73 232,94 грн (400,18 грн х 183 дні), який підлягає обов`язковому стягненню.

Отже позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню повністю.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Не погоджуючись з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби відповідач посилається на відсутність спору щодо розміру про такі суми при звільненні.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд зазначає таке.

У постанові від 18.11.2019 у справі №0940/1532/18 Верховний Суд з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року дійшов висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Такі ж висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №822/2663/15.

Водночас у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, зазначила, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Спираючись на висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, задля забезпечення єдності судової практики у цій категорії спорів колегія суддів Верховного Суду у постанові від 21.02.2022 у справі №420/3397/22 висловила правову позицію, згідно з якою жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи вказані правові висновки, які є обов`язковими до застосування відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що застосуванню підлягають висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та у постанові Верховного Суду від 21.02.2022 у справі №420/3397/22 як прийняті пізніше.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в сумі 73 232 (сімдесят три тисячі двісті тридцять дві) гривні 94 копійки з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО