Справа № 460/26226/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2024 року м. Рівне №460/26226/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач-2) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» додавши до неї всі необхідні документи для підтвердження набутого ним трудового стажу. Натомість рішенням від 23.10.2023 №28 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило у призначенні такої пенсії через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу. Позивач вважає таку відмову незаконною та необґрунтованою, прийнятою усупереч положенням чинного законодавства, а тому його права підлягають захисту в судовому порядку.

Ухвалою суду від 20.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.01.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що згідно вимог п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. Водночас страховий стаж позивача становить 13 років 05 місяців 27 днів, у тому числі пільговий стаж становить 09 років 04 місяці 15 днів. Зазначено, що позивачу правомірно не зараховано до стажу періоди роботи на території Російської федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах га Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) та РРФСР по 31.12.1991. З урахуванням наведеного, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

09.02.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивачу обґрунтовано відмовлено в призначенні пенсії з підстав зазначених у рішенні №28, а тому дії пенсійного органу вважає правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив наступне.

16.10.2023 позивач у віці 55 років звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням від 23.10.2023 №28 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи.

У вказаному рішенні зазначено, що вік заявника становить 55 років, страховий стаж роботи становить 13 років 05 місяців 27 днів, пільговий стаж 09 років 04 місяці 15 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховані періоди роботи в російській федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1989, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому: до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Не погоджуючись з також відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно пункту 6 частини першої статті 92 Конституції Українивиключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03 травня 1996 року, що ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

11.10.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, частиною першою статті 114 Закону №1058-ІV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 8 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу:

для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.

Відповідно до абз. 14, 23 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV за відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Разом з тим, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів визначалося Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Водночас, згідно з пунктом «з» частини першої статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої цієї статті.

Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту 8 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах регулює положення двох нормативно-правових актів, а саме: стаття 114 Закону №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII та стаття 13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VІІІ.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (п. 1).

Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 2).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

… з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років ….

Згідно з положеннями Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст. 151-2).

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку (ст. 152).

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту "з" частини першої статті 13 Закону №1788-XII, які з 23.01.2020 є чинними у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Водночас, Закон № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону №1058-ІV, зокрема, статті 114, на предмет конституційності не перевірявся.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років, на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону №1058-ІV в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (№ 11-1207апп19) сформовано правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (п. 56).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за такого правового регулювання застосуванню у цій справі підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV, оскільки положення пункту "з" частини першої статті 13 Закону №1788-XII визначає більш сприятливі умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років, на зазначених роботах.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.05.2022 у справі №240/21724/20 та від 02.06.2023 у справі №160/13468/20, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач набуває в 55 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення такого віку) не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв.

У рішенні від 23.10.2023 №28 про відмову у призначенні пенсії зазначено, що вік заявника становить 55 років, страховий стаж становить 13 років 05 місяців 27 днів, пільговий стаж 09 років 04 місяці 15 днів.

Разом з цим, згідно з даним рішенням Пенсійним органом не зараховано до страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1989, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому: до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Надаючи правову оцінку вказаним твердженням Пенсійного органу, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом трудової книжки позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 працював водієм тролейбуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в державному унітарному підприємстві міста москва «Мосгортранс» (2 тролейбусний парк).

Записи про періоди роботи позивача в російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства, а також містять інформацію про накази щодо дати прийняття та звільнення позивача з роботи та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Зі змісту вказаних записів трудової книжки вбачається місце розташування підприємств, у яких працював позивач у спірний період, зокрема, м. москва російської федерації.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України №1058-ІV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» (надалі Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу позивачем.

Факт роботи позивача на території рф у заявлені позивачем періоди підтверджується трудовою книжкою, копія якої наявна в матеріалах справи та дійсність якої не ставиться під сумнів відповідачами, жодних недоліків в частині внесених записів Пенсійним органом у спірному рішенні не зазначено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно не зараховано до загального та пільгового стажу позивача вказані вище періоди роботи. При цьому, інших підстав для незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи на території російської федерації рішення про відмову у призначенні пенсії не містить та судовим розглядом таких також не встановлено.

За наведеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області слід зобов`язати зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації: з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014.

Враховуючи встановлене в сукупності, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.10.2023 №28 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним.

При цьому, для ефективного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Оскільки як встановлено судом при розгляді цієї справи, права позивача у спірних правовідносинах порушено оспорюваним рішенням відповідача-2, то належним способом захисту порушеного права є скасування протиправного рішення, а не визнання протиправними дій чи бездіяльності відповідачів.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.10.2023 №28 підлягає скасуванню.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем було дотримано усіх умов, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «з» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Натомість, відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Таким чином, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача, пенсійний орган слід зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

За правилами частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком 16.10.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких обставин, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.09.2023.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Житомирській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Підстави для задоволення позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області у суду відсутні.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області, не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності прийнятого ним у спірних правовідносинах рішення, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

В силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд стягує на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято протиправне рішення, що скасовано судом.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.10.2023 №28 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи на території російської федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 05.09.2023 ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса), відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у виді судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл.,10003, ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341)

Суддя Н.С. Гудима