Справа № 420/29805/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/13759/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.02.2021 р. з урахуванням виплачених сум.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/13759/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.02.2021 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14302/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.02.2022 р. з урахуванням виплачених сум;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14302/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.02.2022 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14358/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.02.2023 р. з урахуванням виплачених сум;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14358/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.02.2023 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час проведення перерахунку пенсії Позивача на підставі рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/13759/24, № 420/14302/24, № 420/14358/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі довідок від 16.02.2024 року № ЮО 105922 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 р., на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року, які надав ІНФОРМАЦІЯ_2 , було проведено перерахунок пенсії позивача. Відповідач повторно застосував обмеження пенсії Позивача, при цьому зберігаючи розміри раніше призначених пенсій. Таким чином Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виплачує пенсію позивачу в повному розмірі з урахуванням її підвищення. Зазначене змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав..

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався. Також відповідно до ст. 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2019 року - 1497 грн, з 1 липня - 1564 грн, з 1 грудня - 1638 грн. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2020 року - 1638 грн, з 1 липня - 1712 грн, з 1 грудня - 1769 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривень. Ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривні, з 1 грудня - 2093 гривень. Згідно Закону України Про державний бюджет України на 2024 рік, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.03.2024 становить 2361,00 грн, максимальний розмір пенсії з 01.03.2024 -23610,00 грн. Відтак, законних підстав для виплати пенсії Позивачу в розмірах більших, ніж передбачено ст. 2 Закону № 3668 у Головного управління не має, оскільки це призведе до порушення норм чинного законодавства. За таких обставин, передбачені ст.2 Закону № 3668 обмеження застосовані до Позивача правомірно. По-друге, відповідно до ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли, особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Згідно ч.4 ст.122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владний повноважень не було прийнято та вручено суб`єктом владних повноважень в строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. З позовом позивач звернувся в 2024 році, при цьому позовні вимоги стосуються перерахунку починаючи з 01.02.2023 року, а тому Позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на позов в якому зазначає, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Позивач просить Суд також врахувати встановлений ст.3 Конституції України, ст.6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Таким чином, можливо зробити висновок, що посилання Відповідача на ст.2 Закону України від 08.07.2011 №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи максимальний розмір пенсій не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, Судом повинні бути відхиленими. Стосовно твердження Відповідача про те, що Позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав. Відповідач цитує положення ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України; посилається на постанову Верховного Суду України від 31.03.2021 по справі 240/12017/19 та робить висновок, що Позивачем були пропущені строки звернення до адміністративного суду за захистом його прав, свобод та інтересів. Позивач наполягає на тому, що Відповідач повинен був провести перерахунок та виплату пенсії Позивачеві на підставі та згідно даних, зазначених у Довідці №ЮО105922 від 16.02.2024 року про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії станом на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року, складеної та наданої ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 року по справі № 420/18743/23 28.03.2024 року. Позивач звернувся до Відповідача з проханням перерахувати та виплачувати пенсію згідно вищевказаної довідки. Згодом Позивач отримав листа з відмовою Відповідача від 25.04.2024 року. Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду, якій 13 травня 2024 року постановив Ухвалу про прийняття до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та відкрити спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Суд постановляючи Ухвалу про прийняття та відкриття позовного провадження в адміністративній справі по справі № 420/ 29805/24 вже з`ясовував, що позов подано у строк, установлений законом. Отже з викладеного вбачається, що Позивачем не булі пропущені строки звернення до адміністративного суду за захистом його прав, свобод та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, знаходиться на обліку у Відділі пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області та, починаючи з липня 2000 року, отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Під час проведення перерахунку пенсії Позивача на підставі рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/13759/24, № 420/14302/24, № 420/14358/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі довідок від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 р., на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року, які надав ІНФОРМАЦІЯ_2 , було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Відповідач повторно застосував обмеження пенсії Позивача, при цьому зберігаючи розміри раніше призначених пенсій, розмір яких становив:

- станом на 01 лютого 2021 року 31 498.57 грн. (з урахування максимального розміру пенсії -27 341.51 грн.)

- станом на 01 березня 2022 року 35 841.03 грн. (з урахування максимального розміру пенсії -31 328.33 грн.)

- станом на 01 березня 2023 року 37 832.1 грн. (з урахування максимального розміру пенсії -34 944.4 грн.)

- станом на 01 березня 2024 року 39 902.04 грн. (з урахування максимального розміру пенсії -37 390.04 грн.)

- станом на 01 лютого 2023 року - 43 385.59 грн. (з урахування максимального розміру пенсії 31 328.33 грн.)

- станом на 01 жовтня 2024 року 45 456.23 грн. (з урахування максимального розміру пенсії 37 390.04 грн.)

Таким чином Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виплачує пенсію ОСОБА_1 в повному розмірі з урахуванням її підвищення.

У зв`язку із цим 20 серпня 2024 року Позивач через особистий електронний кабінет на ВЕБ-порталі Пенсійного фонду України подав Відповідачу письмове Клопотання (звернення), у якому просив Відповідача: «- здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 років на підставі підготовленої ІНФОРМАЦІЯ_3 Довідки від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум».

Позивач отримав від Відповідача письмову відповідь від 17 вересня 2024 року за № 25881-23350/Л-02/8-1500/24, у який зазначено, що: «- Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/13759/24 Вам проведено перерахунок пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.02.2021 р. з урахуванням виплачених сум. Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14302/24 Вам проведено перерахунок пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.02.2022 р. з урахуванням виплачених сум. Також, Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/14358/24 здійснено перерахунок пенсії з 01.02.2023 р. на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023. Оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 по справі №420/10446/24 сума пенсії обчислюється без обмеження її максимальним розміром, тому доплата згідно з рішеннями Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/13759/24, № 420/14302/24 та № 420/14358/24 відсутня.»

Дані дії Відповідача є протиправними, а таке обмеження відповідачем розміру пенсії позивача з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 максимальним розміром є протиправним, не відповідає нормам Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення. На підставі викладеного та керуючись частиною 1 ст.5 КАС України Позивач вважає за необхідне скористатися правом звернутися до адміністративного суду, для захисту своїх прав та законних інтересів із даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Положення ст.43 Закону №2262-ХІІ свого часу були доповнені згідно з пп.4 п.29 розд.II Закону України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» новою частиною наступного змісту: «Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначене положення в цілому було визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008.

В подальшому, відповідно до п.8 ч.6 розд.ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, частину п`яту ст.43 Закону №2262-ХІІ було викладено у такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Згідно з ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року ч.7 ст.43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вважається такою, що відсутня в зазначеному Законі.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Тобто, протягом 2017 року ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17.

Відповідачем не заперечується, що Головним управлінням ПФУ в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивача та застосовано обмеження розміру пенсії максимальним розміром.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що при обмеженні розміру пенсії при здійсненні перерахунку пенсії відповідач керувався не нормами ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, а нормами ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (в останній чинній редакції).

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п.2 розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Тобто, за змістом норм ст.2, п.2 розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI розміри призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій, зокрема, і належної позивачу пенсії, не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13.07.2017 передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ст.97 Закону України «Про Конституційний Суд України», суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Відповідно до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року ч.7 ст.43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вважається такою, що відсутня в зазначеному Законі.

Проте, як зазначалось, залишається чинною норма ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, яка дублює положення ч.7 ст.43 Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та робиться посилання на дію цієї статті, в тому числі на призначені пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІІ.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016 ухвалено пізніше Закону №3668-VI, суд дійшов висновку, що рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016 має пряму дію в часі та має застосовуватися до спірних правовідносин, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 року № 7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Відповідно до п.2 резолютивної частини цього Рішення Конституційного Суду України приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами втратили чинність з 13 квітня 2023 року.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах належать застосуванню норми ч. 7 ст. 43 Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яке має пряму дію, а тому відповідач допустив протиправні дії щодо обмеження позивачу розміру пенсії максимальним розміром з 01.02.2021 р., з 01.02.2022 р., з 01.02.2023 р. при здійснені перерахунку пенсії, а тому суд вважає, що вказані вимоги є правомірними та належать задоволенню.

Що стосується посилань відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

За приписами ч.1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час, за приписами ч.3 ст.51 Закону №2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Як вказано у позовній заяві, підстава для перерахунку пенсії позивача виникла лише після перерахунку пенсії на підставі довідок про грошове забезпечення, які надав ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром. Процесуальний строк для подачі даного позову обчислюється з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме з моменту отримання відмови ГУ ПФУ в Одеській області щодо проведення перерахунку пенсії листом від 17 вересня 2024 року за № 25881-23350/Л-02/8-1500/24, тобто процесуальний строк для подачі даного позову суд вважає не пропущеним.

Оскільки в даному випадку перерахунок пенсії позивачу не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням інваліда війни 2 групи серія НОМЕР_1 . При цьому, підпунктом 9 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Отже з викладеного вбачається, що Позивач звільняється від сплати судового збору за розгляд даної позовної заяви.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 420/13759/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.02.2021 р. з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі № 420/13759/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.02.2021 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі № 420/14302/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.02.2022 р. з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі № 420/14302/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.02.2022 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі № 420/14358/24 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.02.2023 р. з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсії перерахованої на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі № 420/14358/24 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 року № ЮО105922 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.02.2023 р. (з урахуванням надбавок, підвищень, доплат до пенсії, індексації пенсії) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко