Справа № 343/2096/24
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/2096/24
Провадження №: 2-а/343/32/24
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 343/2096/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коцковича Р.М.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Коцкович Р.М., звернувся до суду із позовом (а.с. 19-21), в якому просить скасувати постанову серії ЕГА №1488511 по справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки поліцію він викликав через неправомірні дії його сусіда ОСОБА_2 , який самовільно скосив траву на земельній ділянці, яка належить його сестрі. Також зазначає, що було порушено порядок розгляду справи, адже оскаржувана постанова складалась у його відсутності і йому не були роз`яснені передбачені законом права. У зв`язку із вищевказаним, просить оскаржувану постанову скасувати.

Від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області надійшов відзив (а.с. 36-38), в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що 11.07.2024 позивач зателефонував у поліцію та повідомив про подію якої не було. Приїхавши на місце події, за участю землевпорядниці, було встановлено, що будь яких протиправних дій відносно позивача не вчинялось, а останній здійснив виклик поліції безпідставно. Після чого позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і винесено оскаржувану постанову. Отже, оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Також представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 28-29) у зв`язку із пропущенням позивачем ОСОБА_1 процесуального строку на оскарження даної постанови. Вказує, що навіть якщо враховувати, що позивач ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову 09.09.2024, то останній день на пред`явлення позову до суду був 19.09.2024. Позовна заява подана до суду 30.09.2024, тому позивачем пропущений строк на оскарження даної постанови.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коцкович Р.М. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про місце, дату і час розгляду справи, причин неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань з даного приводу до суду не подавав.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

18 вересня 2024 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків такої.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коцковича Р.М. 30.09.2024 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 02.10.2024 визнано поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, поновлено строк на звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Від представника відповідача 10.10.2024 та 17.10.2024 надійшов відзив та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до копії постанови серії ЕГА №1488511 по справі про адміністративне правопорушення від 11.07.2024 (а.с. 4), позивач ОСОБА_1 , 11.07.2024 вчинив завідомо неправдивий виклик поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

З оглянутих в судовому засіданні дисків, долучених до відзиву (а.с. 42), судом встановлено, як позивач ОСОБА_1 пояснює поліцейським, що його сусід ОСОБА_2 скосив траву на земельній ділянці, яка належала його матері, а зараз належить його сестрі. Поліцейський пройшовши на земельну ділянку, встановив, що трава справді скошена. Однак, землевпорядниця старостинського округу пояснила, що земельна ділянка позивача та ОСОБА_2 межують і між останніми є спір щодо межі і розмірів цих земельних ділянок. Після цього, поліцейським було роз`яснено позивачу права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винесено оскаржувану постанову та ознайомлено з такою позивача. Від отримання копії постанови позивач відмовився.

Між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності чи відсутності підстав для її скасування.

ІV. Оцінка суду:

вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги відзив на позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку (зокрема, передбачені ст. 183 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначає, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

В той же час, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності, а саме: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення адмінправопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме за завідомо неправдивий виклик поліції.

Статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно - рятувальних формувань.

Слід зазначити, що об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку та законна діяльність спеціальних служб. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП полягає у завідомо неправдивому виклику, зокрема, поліції. Дії особи при цьому спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліція. Особа викликає поліцейського ніби - то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь - якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

За змістом п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Поліція також здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень (п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як встановлено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 визнаний винуватим у завідомо неправдивому виклику поліції.

Однак, стороною відповідача на підтвердження даного факту не наданого жодного доказу.

Так, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та його сусідом ОСОБА_2 існує спір стосовно земельних ділянок, які межують. Факт, який позивач ОСОБА_1 повідомляв викликаючи поліцію, а саме скошена ОСОБА_2 трава, мав місце.

В той же час, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що поліцейським перед винесенням відносно позивача ОСОБА_1 постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності було перевірено та надано оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на лінію «102». Більше того, переконавшись, що між учасниками події справді є конфліктна ситуація, поліцейський виніс оскаржувану постанову.

Суд звертає увагу, що навіть у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

При цьому, долучений відповідачем до матеріалів справи відеозапис не підтверджує факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції.

В п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020, справа №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, суд вважає, що представником відповідача не надано доказів вчинення і не доведено факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що будь - яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, матеріали справи не містять, а також не містять доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме - прямого умислу на здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Також, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Так, ухвалою суду від 02.10.2024 визнано поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено йому строк на звернення до суду.

Слід зазначити, що вказана категорія справ розглядається у порядку, визначеному положеннями ст. 286 КАС України, якою законодавцем встановлені темпоральні обмеження.

Як на поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що оскаржувану постанову він отримав лише 09.09.2024. Оскільки оскаржувану постанову позивачем було отримано 09.09.2024, а позов пред`явлено до суду 18.09.2024, тобто в межах десятиденного строку наданого законом на її оскарження, судом було поновлено строк на звернення до суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 183, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1488511 від 11.07.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано - Франківській області, місцезнаходження м. Івано - Франківськ, вул. Української Перемоги, 15, .

Рішення суду складено в повному обсязі 04 листопада 2024 року.

Суддя: І.М.Андрусів