Справа № 480/4222/24
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2024 року Справа № 480/4222/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Бондаря С.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4222/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить службу у відповідача. 20.02.2024 позивач звернувся із рапортом від 19.02.2024 та відповідним пакетом підтверджуючих документів до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за пп. г) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває три дитини віком до 18 років. Однак рапорт не було розглянуто. Листом від 28.02.2024 відповідач повідомив представника позивача адвоката Пєхтєрєєва Д.В. про те. що позивач не може бути звільнений з військової служби, з підстав самовільного залишення позивачем військової частини. На думку позивача, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби є протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 31.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що згідно рапорту позивача від 19.02.2024, звільнення неможливе у зв`язку із тим, що позивач самовільно залишив військову частину 15.02.2024.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 18.02.2024 № 665 було розпочате службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі з 15 лютого 2024 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 . У ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 15 лютого 2024 року самовільно залишив місце несення служби та станом на 5 березня 2024 до місця дислокації підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки та інтернет-засоби комунікації не відповідає. Службове розслідування завершено, що підтверджується Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 08.03.2024 року за № 1286.
Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, останній до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не повернувся.
Матеріали службового розслідування направлені до Територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Запоріжжя для вирішення питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та початку досудового розслідування у формі досудового слідства.
Отже, відсутні підстави для розгляду рапорту позивача, оскільки вказаний військовослужбовець самовільно залишив місце несення служби, місце його перебування невідоме, тому прийняття кадрово-організаційних рішень по ньому не є можливим у зв`язку із фактичною відсутністю на військовій службі.
Також відповідач стверджує, що для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, останньому необхідно прибути особисто до військової частини.
Просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 25.01.2023р. на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 був мобілізований та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач від першого шлюбу має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а від другого шлюбу - двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
20.02.2024 ОСОБА_1 звернувся із рапортом від 19.02.2024 та відповідним пакетом підтверджуючих документів до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за пп. г) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває три дитини віком до 18 років.
При цьому ОСОБА_1 в рапорті зазначив, що він за місцем реєстрації не проживає, де перебуває не вказав, а зазначив лише електронну адресу свого представника адвоката Пєхтєрєєва Д.В.
Листом від 28.02.2024 відповідач повідомив представника ОСОБА_1 адвоката Пєхтєрєєва Д.В. про те, що позивач не може бути звільнений з військової служби, з підстав самовільного залишення військової частини. Тому ОСОБА_1 необхідно прибути до військової частини.
У той же час, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.02.2024 № 665 було розпочате службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі з 15 лютого 2024 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 .
У ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 15 лютого 2024 року самовільно залишив місце несення служби та станом на 5 березня 2024 до місця дислокації підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки та інтернет-засоби комунікації не відповідає.
За підсумками службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ з основної діяльності від 08.03.2024 № 1286.
Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби,, а також на час завершення службового розслідування, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не повернувся.
Матеріали службового розслідування направлені до Територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Запоріжжя для вирішення питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та початку досудового розслідування у формі досудового слідства.
ОСОБА_1 , вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Указами Президента України строки дії воєнного стану неодноразово продовжувалися.
Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні в чергове продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Статтею 26 Закону №2232-XII визначено підстави для звільнення з військової служби.
Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав рапорт від 19.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходяться троє дітей віком до18 років.
При цьому ОСОБА_1 в рапорті зазначив, що він за місцем реєстрації не проживає, де перебуває не вказав, а зазначив лише електронну адресу свого представника адвоката Пєхтєрєєва Д.В.
Листом від 28.02.2024 відповідач повідомив представника ОСОБА_1 адвоката Пєхтєрєєва Д.В. про те, що позивач не може бути звільнений з військової служби, у зв`язку з тим, що він знаходиться у самовільному залишенні військової частини. Тому ОСОБА_1 необхідно прибути до військової частини з пояснення щодо вчинення правопорушення, для проведення службового розслідування.
Факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 підтверджується матеріалами службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі з 15 лютого 2024 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 , яке було розпочате на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2024 № 665.
Так, службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 15 лютого 2024 року самовільно залишив місце несення служби та станом на 5 березня 2024 до місця дислокації підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки та інтернет-засоби комунікації не відповідає.
За підсумками службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ з основної діяльності від 08.03.2024 № 1286.
Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, а також на час завершення службового розслідування, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не прибув.
Матеріали службового розслідування направлені до Територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Запоріжжя для вирішення питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та початку досудового розслідування у формі досудового слідства.
Суд, вирішуючи питання про обов`язок відповідача розглянути рапорт позивача про звільнення за таких фактичних обставин, зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 3 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року за № 1153/2008.
Згідно з п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Крім того, відповідно до п. 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обгрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди. Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби.
Вказана норма Положення № 1153/2008 передбачає участь військовослужбовця у процедурі звільнення його з військової служби.
Отже, суд уважає, що відповідач, повідомляючи представника позивача про неможливість прийняти рішення щодо звільнення позивача з військової служби, правомірно та обґрунтовано виходив із наявності тих обставин, які унеможливлюють розгляд рапорту по суті, а саме: перебування позивача в самовільному залишенні військової частини, не зазначення причин не повернення до військової частини, зокрема і в рапорті на звільнення, не повідомлення свого місця перебування, у тому числі у рапорті про звільнення позивач не зазначив свого місця перебування, вказавши, що він не знаходиться за місцем реєстрації, та вказав у рапорті лише електронну адресу свого представника.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар