Справа № 140/7941/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/7941/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування попередження,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (далі Міжрегіональне управління, відповідач) про визнання протиправним та скасування попередження від 18 липня 2024 року №ЗХ/ВЛ/10945/03-20-07-05/-ТД/ДПС Міжрегіонального управління.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає, що Головним управлінням ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) проведено фактичну перевірку позивача, господарської одиниці «Стоматологічний кабінет Єрмакових», розташованого за адресою місто Луцьк, вулиця Шопена 22а.

За результатами проведеної фактичної перевірки встановлено, серед іншого, порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згодом позивачем було отримано від Міжрегіонального управління повідомлення про дату одержання документів та направлення рішення про розгляд справи від 17 червня 2024 року №ЗХ/3.2/9504-24 та рішення від 17 червня 2024 року №ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07-05/ про розгляд справи про накладення штрафу на 18 липня 2024 року.

Рішенням від 17 червня 2024 року №ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07-05/ щодо розгляду справи про накладення штрафу передбачено, що підставою розгляду цієї справи був акт фактичної перевірки від 26 квітня 2024 року №10945/03-20-07-05/ ГУ ДПС у Волинській області, яким встановлено допуск до роботи сестри медичної ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) та гігієніста зубного ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) без укладення трудових договорів оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без подання у встановленому порядку до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування повідомлення про прийняття працівника на роботу укладення ГІГ-контракту (трудового договору).

За результатами розгляду справи відповідачем винесено попередження від 18 липня 2024 року №ЗХ/ВЛ/10945/03-20-07-05/ НОМЕР_1 /ДПС (далі попередження), яким на підставі рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17 червня 2024 року №ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07-05/ щодо порушення позивачем законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку із тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку ІІ групи.

Вказує на формальний підхід до розгляду справ, щодо накладення штрафів (винесення попередження), оскільки підставою його винесення було рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу з посиланням на акт фактичної перевірки і відповідач фактично не взяв до уваги подані позивачем заперечення та висловлену його представником позицію під час розгляду матеріалів справи.

Уважає, що акт фактичної перевірки не є беззаперечними доказом вчиненого правопорушення і однозначною підставою притягнення до відповідальності, що не було враховано відповідачем в ході застосування попередження.

Також позивач зазначає, що хоча в акті фактичної перевірки і зазначається, що інспекторами ГУ ДПС у Волинській області складено реєстр осіб, допущених до роботи суб`єктом і господарювання для надання медичних (стоматологічних) послуг і встановлено фактичний допуск до роботи громадянку ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин та громадянку ОСОБА_3 без повідомлення органу ДПС, однак ні матеріали перевірки, а ні сам акт фактичної перевірки, не містять жодних реєстрів осіб, які допущені до роботи позивачем.

На переконання ФОП ОСОБА_1 , перевіркою не встановлено жодних інших обставин, які б свідчили про допуск чи використання ФОП ОСОБА_1 праці ОСОБА_2 в своїх інтересах, а також не зафіксовано жодних інших даних такого допуску.

До своїх заперечень позивач надав документальне підтвердження і пояснення, щодо присутності ФОП ОСОБА_3 разом з її працівником ОСОБА_2 , однак такі докази відповідачем не взяті до уваги.

Уважає, що відповідачем не проаналізовано всіх наданих доказів у їх сукупності, які спростовують висновки акту фактичної перевірки, що відповідно свідчить про протиправність та незаконність оскаржуваного попередження, у зв`язку із чим просить адміністративний позов задовільнити (арк. спр. 1-15).

У відзиві на позовну заяву від 21 серпня 2024 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що 19 квітня 2024 року посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області відповідно до наказу від 18 квітня 2024 року № 1404-П, направлень від 19 квітня 2024 року №2064, №2065, №2066, проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 ,, за адресою здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 (Стоматологічний кабінет Єрмакових).

Відповідачем 12 червня 2024 року одержано матеріали фактичної перевірки від ГУ ДПС у Волинській області, про одержання яких листом від 17 червня 2024 року позивача.

Як убачається з пункту 2.2.20 акту фактичної перевірки від 26 квітня 2024 року, посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чим порушено вимоги частини третьої статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17 червня 2015 року №413 (далі Постанова №413).

Керуючись фактами викладеними в акті фактичної перевірки від 26 квітня 2024 року, уповноваженою особою Міжрегіонального управління винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17 червня 2024 року №ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07- 05/, в якому зазначено про допущення ФОП ОСОБА_1 до роботи сестри медичної ОСОБА_2 та гігієніста зубного ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак 17 червня 2024 року Міжрегіональним управлінням на адресу позивача скеровано вищевказане рішення, яким ФОП ОСОБА_1 , повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 18 липня 2024 року, до відповідача 15 липня 2024 року надійшли заперечення по справі про накладення штрафу разом із клопотання про участь у розгляді справи.

В приміщенні Міжрегіонального управління 18 липня 2024 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу в присутності уповноваженого представника ФОП ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи уповноваженою особою Міжрегіонального управління було досліджено наявні в справі матеріали скеровані ГУ ДПС у Волинській області та взято до уваги заперечення подані ФОП ОСОБА_1 та прийнято рішення про відсутність порушень законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 відносно найманого працівника ОСОБА_3 .

Щодо допущення до роботи позивачем громадянки ОСОБА_2 до виконання обов`язків молодшої медсестри вказує, що з листа ГУ ДПС у Волинській області від 23 травня 2024 року убачається, факт асистування, в присутності посадових осіб ГУ ДПС у Волинській області, лікарю ОСОБА_4 , яка перебуває в трудових відносинах з позивачем.

Звертає увагу суду, що Договір суборенди нежитлового приміщення, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , не спростовує факт допущення до роботи громадянки ОСОБА_2 . ФОП ОСОБА_1 .

Отже, переконаний, що 19 квітня 2024 року ОСОБА_2 знаходилась на робочому місці, за адресою місця провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , виконувала трудові функції в інтересах позивача, тобто була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням частини четвертої статті 24 КЗпП України та Постанови №413.

Таким чином, 18 липня 2024 року уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області від, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку ІІ групи, застосовано до позивача попередження.

Відтак, уважає, що приймаючи оскаржуване попередження відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог (арк. спр. 74-79).

У відповіді на відзив позивач підтримав позицію, висловлену у позовній заяві та додав, що актом перевірки, який має бути підставою для винесення попередження, не встановлено жодних обставин, які б свідчили про фактичний допуск чи використання позивачем праці ОСОБА_2 в своїх інтересах.

Також вказує, що ОСОБА_2 , як і встановлено ГУ ПФУ у Волинській області та відповідачем, є молодшою медичною сестрою, відтак не могла асистувати лікарю-стоматологу у зв`язку із відсутністю спеціальності «асистент стоматолога», що додатково підтверджує безпідставність висновків контролюючих органів (арк. спр. 125-127).

ГУ ДПС у Волинській області, листом від 23 жовтня 2024 року №9607/5/03-20-07-05-05, у відповідь на лист Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року №140/7941/24/22630/24, надано матеріали відеофіксації фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (диск DVD+R) (арк. спр. 132).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 72).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 10 січня 2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою діяльність за такими видами економічної діяльності як: 86.23 Стоматологічна практика (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у. (арк. спр. 40-41).

ГУ ДПС у Волинській області 19 квітня 2024 року відповідно до наказу від 18 квітня 2024 року №1404-П (арк. спр. 28), направлень від 19 квітня 2024 року №2064, №2065, №2066 (арк. спр. 109), проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 , за адресою здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 (Стоматологічний кабінет Єрмакових), за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 26 квітня 2024 року №10945/03-20-07-05/ НОМЕР_2 (далі акт фактичної перевірки) (арк. спр. 29-35).

Як убачається з пункту 2.2.20 акту фактичної перевірки, посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чим порушено вимоги частини третьої статті 24 КЗпП України та Постанови №413.

Міжрегіональним управлінням 12 червня 2024 року одержано матеріали фактичної перевірки від ГУ ДПС у Волинській області, про одержання яких листом від 17 червня 2024 року №ЗХ/3.2/9504-24 повідомлено позивача (арк. спр. 103-104).

Відповідачем на адресу ФОП ОСОБА_1 17 скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17 червня 2024 року № ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07- 05/, яким позивачу повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 18 липня 2024 року (арк. спр. 84).

На адресу Міжрегіонального управління 15 липня 2024 року ФОП ОСОБА_1 надіслано заперечення по справі про накладення штрафу (арк. спр. 85-86) разом із клопотання про участь у розгляді справи (зворот арк. спр. 102).

Уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління на підставі рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17 червня 2024 року №ЗХ/ВЛ/ДПС-10945/03-20-07-05/ щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку ІІ групи, застосовано до позивача попередження від 18 липня 2024 року №ЗХ/ВЛ/10945/03-20-07-05/ НОМЕР_1 /ДПС (арк. спр. 83).

Позивач, не погоджуючись із прийнятим попередженням, уважаючи його протиправним, звернувся із даним позовом до суду.

Згідно вимог частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», встановлює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (надалі - Порядок №509).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №509 в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21 серпня 2019 року штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу/винесення попередження.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Пункт 7 Порядку №509 в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21 серпня 2019 року виключено.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року та постановою Верховного Суду від 09.11.2022, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

За змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

При цьому, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття (частина перша статті 325 КАС України).

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» втратила чинність з 14 вересня 2021 року.

Однак суд зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24 серпня 2023 року № 3354-IX (набрав чинності 20 вересня 2023 року та буде введений в дію в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022), визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25 червня 2024 року у справі №140/23652/23, від 15 липня 2024 року у справі №600/4070/22-а, від 19 вересня 2024 року у справі №460/3123/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 600/2955/22-а, від 02 жовтня 2024 року у справі №120/12494/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі №560/11269/23.

У зв`язку з цим, суд констатує про наявність у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції підзаконного акта Уряду України відповідних норм, які б передбачали можливість накладення штрафу/попередження на підставі акта фактичної перевірки податкового органу.

Згідно із приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;

6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Абзацом першим Порядку № 413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента дія сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 815/5427/17, від 04 липня 2018 року у справі № 820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі № 815/954/18, у справі № 1840/2507/18, у справі № 824/896/18-а, від 03 березня 2020 року у справі № 1540/3913/18, від 27 червня 2024 року у справі №380/761/20, від 17 вересня 2024 року у справі № 460/13803/21.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Судом встановлено, що відповідно до акту фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_1 допустив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудових відносин та повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, чим порушив, зокрема, вимоги частини третьої статті 24 КЗпП України та Порядку № 413.

В аспекті зазначеного, суд уважає за необхідне вказати, що згідно із частиною другою статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Отже, право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з частиною другою статті 259 КЗпП України.

За змістом норм пункту 80.10 статті 80, пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Висновки, щодо застосування зазначених положень, а також стосовно того, що акт перевірки є документом, що підтверджує факт її проведення, викладені у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №380/1116/20, від 21 квітня 2021 року у справі №260/586/20, про що правильно вказав відповідач у касаційній скарзі.

Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Тому суд констатує, що повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання фізичними особами-підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належать податковому органу відповідно до закону.

Одночасно з цим повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 КЗпП України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення № 96, яке процитовано судом вище.

Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

На цій підставі, суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.

Одночасно суд враховує і правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2020 року у справі №420/3197/19, від 21 серпня 2020 року у справі №822/1037/18, від 25 лютого 2022 року у справі №420/7851/19, в яких вказано, що відомості, викладені в акті перевірки податкового органу, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Суд звертає свою увагу, що у своєму відзиві на позовну заяву представник Міжрегіонального управління повідомив, що під час розгляду справи було прийнято рішення про відсутність порушень законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 відносно найманого працівника ОСОБА_3 .

Отож у суду відсутні підстави для надання правової оцінки відносно ОСОБА_3 , оскільки, як зазначалось вище, відповідачем не заперечується факт відсутності порушень законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, оскаржуване позивачем попередження від 18 липня 2024 року №ЗХ/ВЛ/10945/03-20-07-05/ НОМЕР_1 /ДПС винесено у зв`язку із, як вказує Міжрегіональне управління, неналежного оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 відносно найманого працівника ОСОБА_2 , про що суд зазначає наступне.

Під час проведення фактичної перевірки, ГУ ДПС у Волинській області встановлено допуск позивачем громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання обов`язків молодшої медсестри за адресою проведення перевірки: «стоматологічний кабінет Єрмакових», АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 та вищевказаною особою надано письмове пояснення про те, що остання працює з 16 квітня 2024 року на посаді медсестри у ФОП ОСОБА_3 (арк. спр. 113).

В свою чергу позивач у своїх запереченнях по справі про накладення штрафу та у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 працює на посаді медсестри у ФОП ОСОБА_3 з 16 квітня 2024 року, що підтверджується заявою від 15 квітня 2024 року, наказом про призначення молодшої медичної сестри від 15 квітня 2024 року №2 та повідомленням про прийняття на роботу гіг-контракту від 15 квітня 2024 року, яке подано до ГУ ДПС у Волинській області (арк. спр. 55-58).

Судом встановлено, що на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 14 квітня 2024 року, укладено між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та ФОП ОСОБА_3 (Суборендар), Орендар передає, а Суборендар приймає на строкове платне користування частину нежитлового приміщення із розміщеною в нього стоматологічною клінікою площею 31,3 кв. м., що знаходиться на першому поверсі будівлі за адресою: України, АДРЕСА_2 (арк. спр. 59-69), який наданий на підставі акту приймання-передачі в суборенду приміщення та майна від 15 квітня 2024 року, що є додатком до Договору суборенди від 14 квітня 2024 року (арк. спр. 70).

Однак, відомостями із ліцензійного реєстру Міністерства охорони здоров`я України підтверджується факт видачі ліцензії, на здійснення медичної практики за адресою АДРЕСА_1 , лише з 14 травня 2024 року (арк. спр. 54). Даний факт свідчить про те, що до 14 травня 2024 року, ОСОБА_3 за вказаною адресою працює, як найманий працівник ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу про прийняття на роботу від 05 вересня 2018 року №6 (арк. спр. 44).

Враховуючи наведене, суд висновує, що станом на момент перевірки, тобто 19 квітня 2024 року, ФОП ОСОБА_3 , в якості суб`єкта господарювання, вправі здійснювати свою медичну практику лише за адресою: АДРЕСА_3 та, одночасно, працювати в якості найманого працівника у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Із наявних матеріалів справи та наданого ГУ ДПС у Волинській області відеодоказу, убачається, що під час проведення фактичної перевірки громадянка ОСОБА_2 перебувала у стоматологічному кабінеті «Єрмакових», що позивачем не заперечується.

Відтак, визначальним фактором, для вирішення даного спору, слугує встановлення чи здійснювався ФОП ОСОБА_1 допуск до роботи громадянки ОСОБА_2 та чи надавались останньою будь-які трудові послуги у стоматологічному кабінеті «Єрмакових».

Отож суд погоджується із посиланням позивача, що лист ГУ ДПС у Волинській області від 23 травня 2024 року №2203/12/03/20-07-05 «Про розгляд заперечення» не є тим актом індивідуальної дії, на підставі якого можуть застосовуватись санкції за порушення законодавства про працю, оскільки, як передбачено пунктом 2 Порядку №509, штрафи накладаються уповноваженими посадовими особами на підставі, серед іншого, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, однак жодних листів податкового органу даний перелік не передбачає.

Однак, відповідно до пункту 4.5 акта фактичної перевірки, серед додатків, наявний і «диск DVD+R відеозапис за 19.04.24», який було надано ГУ ДПС у Волинській області на запит Волинського окружного адміністративного суду для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Із наявного відеодоказу убачається, що в 11 годині 55 хвилин 04 секунд до інспекторів ГУ ДПС у Волинській області підійшла громадянка ОСОБА_2 (особу встановлено за допомогою закордонного паспорту, наявного у застосунку «Дія»), яка мала при собі медичну маску та перебувала в аналогічній робочій формі, яку використовують інші працівники стоматологічного кабінету «Єрмакових».

Під час спілкування із працівниками ГУ ДПС у Волинській області на питання «З якого часу Ви працюєте у закладі», повідомила, що перебуває на безоплатному стажуванні, а, в подальшому, уточнила, що «по заяві» (11 год. 55 хв. 13 сек. 11 год. 55 хв. 26 сек.).

Разом з тим ОСОБА_2 ніяким чином не заперечила факту надання певних послуг пацієнту клініки (11 год. 56 хв. 13 сек. - 11 год. 56 хв. 19 сек.).

Отже, враховуючи факти, які були встановлені судом під час дослідження наявного відеодоказу, суд констатує, що громадянка ОСОБА_2 в дійсності надавала трудові послуги ФОП ОСОБА_1 у стоматологічному кабінеті «Єрмакових».

Тому, за таких обставин, підстави для визнання протиправним та скасування попередження від 18 липня 2024 року №ЗХ/ВЛ/10945/03-20-07-05/-ТД/ДПС Міжрегіонального управління відсутні.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд уважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування попередження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович