Справа № 380/19061/24
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

31 жовтня 2024 року № 380/19061/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій,

у с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної ГвардіїУкраїни, які полягають у застосуванні з 01.01.2020 по 11.08.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної ГвардіїУкраїни здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01.01.2020 по 11.08.2021 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразоваї грошової допомоги при звільненні, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї та інших похідних виплат, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановлено ЗУ " Про Державний бюджет на 2020 рік" станом на 01.01.2020 у розмірі 2102,00грн;У " Про Державний бюджет на 2021 рік"станом на 01.01.2021 у розмірі 2270,00 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою суду від 12.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.09.2024 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке вмотивоване тим, що Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Крім цього, частиною другою статті 233 КЗпП України, визначено, що для вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Позивач звернувся до суду з даним позовом лише 11.09.2024, водночас позивачу було достеменно відомо про нараховані та виплачені суми під час звільнення ще у 2021 році, тому строки звернення до адміністративного суду у відповідності до частини п`ятої статті 122 КАС України - пропущено.

Перевіривши матеріали справи, а також оцінюючи доводи клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС Укрїни у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою ст.123 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Предметом цього спору є протиправні дії відповідача, щодо застосування за період з 01.01.2020 року по 11.08.2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні грошового забезпечення.

При цьому, згідно з ч. 2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно до частин першої та другої ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Виникнення правовідносин у разі порушення законодавства про оплату праці з вимогами про стягнення заробітної плати відповідно до положень частини другої ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

Зокрема, вказані висновки щодо застосування норм права підтримані Верховним Судом в постановах від 19.01.2023 у справі №460/17052/21 та від 02.03.2023 у справі №460/14618/21, які суд враховує відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частин третьої ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, індексація грошового забезпечення також відноситься до грошового забезпечення позивача.

Таким чином, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду та з урахуванням ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), суд дійшов висновку, що у разі звернення позивачем до суду з позовом щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, строк звернення до суду не обмежувався будь-яким строком, а ЗУ " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022, яким внесено зміни до ст.233 КЗпП України та який набрав чинності 19.07.2022, не передбачено положень які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Крім того, варто врахувати Прикінцеві Положення КЗпП України, де у п. 1 визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Відтак, позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому підстави для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

Керуючись ст.ст.240,248,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Грень Н.М.