Справа № 420/23789/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 липня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо нарахування податкової заборгованості та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості у розмірі 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки);

- стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок);

- стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати за надану правову допомогу у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначає, що йому стало відомо, що в інтегрованій картці платника по платежу 71040000 проведено нарахування в автоматичному режимі авансових платежів з єдиного внеску за 2017 рік 8448,00 грн, за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн.; за 2 квартал 2020 року 1039,06 грн.; за 3 квартал 2020 року 3178,12 грн.; за жовтень листопад 2020 року 2200,00 грн., що разом становить 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки). Однак позивач не погоджується з даним нарахуванням, оскільки господарської діяльності не здійснював, в цей період офіційно був працевлаштований та за нього роботодавець сплачував ЄСВ.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач, за даними інформаційної системи ДПС фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) з 2018 року перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Одеській області. Станом на 04.10.2024 року в інтегрованій картці платника рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 37 788,74 грн. На підставі цих даних Головне управління ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахування зазначеного Головне управління ДПС в Одеській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 повністю необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

06 вересня 2024 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів (вхід. № ЕС/40429/24).

07 жовтня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/49758/24).

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

05.06.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) через сервіс «Дія» подав заяву щодо реєстрації його, як фізичної особи-підприємця.

06.06.2024 року була сформована Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка наявна в матеріалах справи.

Як зазначив позивач, 06.06.2024 року йому зателефонував працівник з Головного управління ДПС в Одеській області (далі відповідач) та повідомив про те, що у нього відкрито ФОП ще з 1999 року та повідомив про наявну заборгованість за несплату єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн. Також працівник проінформувала позивача, що ознайомитися з підтвердженням цього боргу можна в електронному кабінеті платника податків.

Як вказує позивач, діяльність як ФОП він не здійснює з 1999 року, в 2004 році відомості до ЄДРПОУ стосовно ФОП не подавав, жодної звітності до податкового органу не подавав, банківський рахунок не відкривав, про наявну заборгованість не знав, жодних документів від відповідача не отримував. Після реєстрації в червні 2024 року в електронну кабінеті платника податків, інформації щодо наявної заборгованості не отримував.

15 червня 2024 року позивач подав заяву до відповідача щодо надання документів, на підставі яких було здійснено нарахування єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн., а також доказів сповіщення його щодо нарахування оскаржуваної суми боргу.

Позивач на електронну адресу 19.07.2024 року отримав листа від ГУ ДПС в Одеській області №28082/6/15-32-24-09-06 разом із копією Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року, в якій зазначається, що станом на 31.01.2021 року у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн..

Також у даному листі зазначається про направлення даної вимоги позивачу 04.04.2021 року за неактуальною адресою, оскільки 12.02.2020 року він зареєстрований за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті щодо місця реєстрації, копією паспорту та коду.

19 липня 2024 року позивач звернувся до Адвокатського бюро «Лариси Чекмарьової» в особі керуючої бюро ОСОБА_2 щодо надання правничої допомоги з питання нарахування суми заборгованості, що підтверджується копією Договору про надання правничої допомоги та Додаткової Угоди.

Позивачу стало відомо, що в інтегрованій картці платника по платежу 71040000 проведено нарахування в автоматичному режимі авансових платежів з єдиного внеску за 2017 рік 8448,00 грн, за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн.; за 2 квартал 2020 року 1039,06 грн.; за 3 квартал 2020 року 3178,12 грн.; за жовтень листопад 2020 року 2200,00 грн., що разом становить 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки).

При цьому судом встановлено, що позивач був зареєстрований в ЄДРПОУ фізичною особою підприємцем з 05.06.2024 року, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ від 06.06.2024 р. та Витягом з ЄДРПОУ від 23.07.2024 року.

Як видно із Витягу в графі дані про хронологію реєстраційних дій державна реєстрація фізичної особи підприємцем відбулася 05.06.2024 рік № запису 000575504, що є підтвердженням того, в реєстрі інформації стосовно реєстрації позивача як ФОП не було.

Як вбачається із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 р. позивач в період з 1999 року по 2022 рік був найманим працівником, за якого сплачувалися податки та не займався підприємницькою діяльністю.

З 10.10.1996 по 09.10.2003 рік позивач офіційно був працевлаштований в ПП "Конкорд" та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 10.10.1996 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 10.10.2003 по 06.03.2012 рік позивач офіційно був працевлаштований в ПП "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН" та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 10.10.2003 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 06.03.2012 по 16.12.2013 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН" та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 16.03.2012 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 01.02.2014 по 28.02.2015 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «ДАММАРА» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 01.02.2014 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 01.03.2015 по 01.07.2015 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «ДАРТОСБУД» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 01.03.2015 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 21.07.2015 по 31.10.2015 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «БУД-ІНЖЕНІРІНГ» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 21.07.2015 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 04.11.2015 по 09.12.2016 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «ЕЛІТ ТАУН» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 04.11.2015 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 .

З 12.12.2016 по 16.12.2016 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «КЕНШИ КОРП» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 12.12.2016 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 19.12.2016 по 30.06.2017 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ «БК «ІНТЕХБУД» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 19.12.2016 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 07.07.2017 по 01.02.2018 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ "БУДЄВРОФОНД-ЕКО" та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 07.07.2017 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 02.02.2018 по 28.12.2019 року позивач офіційно був працевлаштований в ТОВ " БК ЗОДЧИЙ" та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 02.02.2018 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З 15.05.2020 по 19.01.2021 року позивач офіційно був працевлаштований в ПРЕДСТАВНИЦТВО «АЛІТ КОНСТРАКШН ГРУП С.Р.О.» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року та записів від 15.05.2020 року із Трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 10.10.1996 р.

З жовтня 2021 по квітень 2022 року та в лютому 2024 року позивач офіційно був працевлаштований в КП «БУДОВА» та за нього щомісячно сплачувався ЄСВ, як видно із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 11.06.2024 року.

05.06.2024 року позивач зареєструвався фізичною особою підприємцем, що підтверджується згідно Витягу з ЄДРПОУ від 26.07.2024 року.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до пункту 14.1.195 статті 14 Податкового Кодексу України, працівник фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14.1.226 статті 14 Податкового Кодексу України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, діяльності, спрямованої на отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці або як самозайняті особи, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 адміністративне провадження №К/9901/28514/19.

Верховним Судом у цій справі сформовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці або самозайняті особи (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суди при вирішенні спору повинні перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу правового висновку Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 судом встановлено, що фізична особа-підприємець або самозайнята особа звільняється від сплати єдиного внеску у випадку встановлення судом, якщо нею підприємницька діяльність не здійснюється, дохід від такої діяльності не отримується та вказана особа перебуває у трудових відносинах та за неї єдиний внесок сплачує роботодавець.

Як встановлено судом, в інтегрованій картці платника позивача по платежу 71040000 проведено нарахування в автоматичному режимі авансових платежів з єдиного внеску за 2017 рік 8448,00 грн, за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року 2754,18 грн.; за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн.; за 2 квартал 2020 року 1039,06 грн.; за 3 квартал 2020 року 3178,12 грн.; за жовтень листопад 2020 року 2200,00 грн., що разом становить 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки).

При цьому, судом встановлено, що з 1996 року, позивач працював за умовами трудового договору та не мав статусу підприємця, не займався підприємницькою діяльністю.

З трудової книжки позивача вбачається, що з 10.10.1996 по 09.10.2003 року позивач був працевлаштований у ПП "Конкорд", з 10.10.2003 по 06.03.2012 року у ПП "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН", з 06.03.2012 по 16.12.2013 року ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН", з 01.02.2014 по 28.02.2015 року у ТОВ «ДАММАРА», з 01.03.2015 по 01.07.2015 року в ТОВ «ДАРТОСБУД», з 21.07.2015 по 31.10.2015 в ТОВ «БУД-ІНЖЕНІРІНГ», з 04.11.2015 по 09.12.2016 року в ТОВ «ЕЛІТ ТАУН», з 12.12.2016 по 16.12.2016 року в ТОВ «КЕНШИ КОРП», з 19.12.2016 по 30.06.2017 року в ТОВ «БК «ІНТЕХБУД», з 07.07.2017 по 01.02.2018 року в ТОВ "БУДЄВРОФОНД-ЕКО", з 02.02.2018 по 28.12.2019 року в ТОВ " БК ЗОДЧИЙ", з 15.05.2020 по 19.01.2021 року в ПРЕДСТАВНИЦТВО "АЛІТ КОНСТРАКШН ГРУП С.Р.О.», з жовтня 2021 по квітень 2022 року та в лютому 2024 року КП «БУДОВА».

При цьому, відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) за позивача страхувальниками ПП "Конкорд", ПП "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН", ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "БАСТІОН", ТОВ «ДАММАРА», ТОВ «ДАРТОСБУД», ТОВ «БУД-ІНЖЕНІРІНГ», ТОВ «ЕЛІТ ТАУН», в ТОВ «КЕНШИ КОРП», ТОВ «ІНТЕХБУД», ТОВ "БУДЄВРОФОНД-ЕКО", ТОВ "БК ЗОДЧИЙ", ПРЕДСТАВНИЦТВО "АЛІТ КОНСТРАКШН ГРУП С.Р.О.», КП «БУДОВА» у період 1996-2022 роки щомісяця сплачувались страхові внески.

Таким чином, достеменно встановлено, що в період нарахування податковим органом позивачу ЄСВ відповідно до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 37 788,74 грн., позивач перебував у трудових відносинах і його роботодавці, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього ЄСВ, розмір якого періодично навіть перевищував мінімальний страховий внесок, що підтверджується вищевказаними документами.

Водночас, не існує у відповідача доказів щодо безпосереднього здійснення позивачем підприємницької діяльності у 2017 - 2020 роках, отримання інших доходів, ніж від трудової діяльності як найманим працівником.

Як видно із Витягу в графі дані про хронологію реєстраційних дій державна реєстраці я фізичної особи підприємцем відбулася 05.06.2024 рік № запису 000575504, що є підтвердженням того, в реєстрі інформації стосовно реєстрації позивача як ФОП не було.

Отже, в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, регулярно нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску

позивачем як фізичною особою-підприємцем.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено. ГУ ДПС у відзиві про наявність таких доходів не зазначало, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 86 КАС України обставини відсутності у позивача доходу від підприємницької діяльності, не підлягають доказуванню.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється податковим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивачка є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18.

У постанові від 01 липня 2020 року по справі №260/81/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд (п.79 постанови ВП Верховного Суду).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску, серед іншого, є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Таким чином, враховуючи те, що позивач не був зареєстрований у спірний період, як фізична особа-підприємець, суд вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати єдиного внеску.

У постанові від 01 липня 2020 року по справі №260/81/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок .

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини даної справи, а також правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року по справі №260/81/19, суд доходить висновку, що у позивача відсутній обов`язок для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичної особи підприємця, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану податкову вимогу №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок), затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року № 5, визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.

Згідно з пунктами 4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Дії працівників територіальних органів ДПС під час відображення в інформаційній системі первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративнотериторіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Порядку ІКП закриваються структурним підрозділом, що здійснює облік платежів, у разі проведення заходів щодо зняття з обліку платників у податкових органах у зв`язку з припиненням платника податків або відсутністю за неосновним місцем обліку об`єктів оподаткування, або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

Механізм відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП передбачений Розділом V Порядку, відповідно до якого працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/ або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 року у справі № 816/2042/16, у платника податків наявний матеріальноправовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Відтак, з метою належного захисту прав, свобод, інтересів позивача, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки) є належним способом захисту та відповідає двом іншим вимогам.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 1 211,20 грн.підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби в Одеській області №Ф-31966-51 від 25.02.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Одеській області внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов