Справа № 280/5844/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ВІДСТРОЧЕННЯ ВИКОНАННЯ СУДОВОГО РІШЕННЯ

04 листопада 2024 рокуСправа № 280/5844/23
м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 лютого 2021 року по 14 липня 2023 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2021 року по 14 липня 2023 року у розмірі 472 035,91 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково.

25 жовтня 2024 року представник військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення у справі № 280/5844/23 строком на 08 місяців. В обґрунтування заяви вказує, що на виконання вищезазначеного рішення Запорізького окружного адміністративного суду відповідачем вжито ряд заходів для його добровільного виконання, в межах його компетенції. Зокрема, 23 серпня 2024 року відповідачем, що є бюджетною установою, рішення суду по справі №280/5844/23 прийняте до добровільного виконання, до відкриття виконавчого провадження (вхідний від 23 серпня 2024 року №17/3922). На виконання рішення суду відповідачем виданий наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 26 серпня 2024 року №126 "Про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні". Відповідачем направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (далі - Департамент), як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, основну заявку-розрахунок від 13 вересня 2024 року №98/1476 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні видатки", щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду в сумі 84 726, 69 грн. Однак, на теперішній час зазначеного фінансування не відбулось у зв`язку з тим, що виділені асигнування на 2024 рік вичерпано, однак розпорядником бюджетних коштів вищого рівня триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки". У листі від 11 вересня 2024 року №220/13/7600 Головного управління соціальної підтримки повідомило, що "триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки", оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано. Крім того, Департамент звернувся до Центрального управління оборонних ресурсів Генерального штабу Збройних Сил України для вжиття заходів щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу за іншими напрямами використання з метою подальшого перерозподілу для забезпечення вищезгаданої потреби." Зазначений лист хоч і не адресований відповідачу, але об`єктивно відображає стан справ у відомстві щодо наявності фінансового ресурсу на виконання судових рішень. Разом з тим, відповідачем направлено лист від 23 жовтня 2024 року №17/1744 до Департаменту з проханням повідомити про дату фінансування видатків для виконання судових рішень. На теперішній час відповіді від Департаменту не надійшло (буде додатково направлено до суду після надходження). Крім цього просить суд взяти до уваги те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в України" в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та правовий режим якого діє до теперішнього часу. У зв`язку із зазначеними обставинами більшість видатків Державного бюджету направлені на потреби Сил Оборони України. Отже, зазначені об`єктивні обставини перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі та на теперішній час роблять його виконання неможливим. Таким чином вважає, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання рішення суду у цій справі, а його невиконання зумовлене обставинами, незалежними від відповідача та є такими, що на теперішній час об`єктивно унеможливлюють його виконання, а саме відсутність у відповідача відповідних бюджетних асигнувань, що у розумінні статті 378 КАС України свідчить про неможливість виконання судового рішення та фактично є підставою для його відстрочення. Враховуючи те, що остаточне рішення по справі постановлено Третім апеляційним адміністративним судом 21 серпня 2024 року, а відповідно до частини п`ятої статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе не пізніше одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови, тому із врахуванням об`єктивних обставин вважає, що є підстави для відстрочення виконання судового рішення протягом 8 місяців.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року вищезазначену заяву призначено до розгляду на 04 листопада 2024 року на 10 год. 00 хв.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представником заявника (Військової частини НОМЕР_1 ) до суду подано заяву про розгляд заяви про відстрочення виконання судового рішення у справі № 280/5844/23 за його відсутності. Заяву про відстрочення виконання судового рішення у справі № 280/5844/23 просить задовольнити.

Проте, 04 листопада 2024 року представник позивача через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано заперечення проти задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5844/23, в обґрунтування якої вказано, що на думку позивача зазначені підстави не є доказом неможливості виконати рішення суду адже заявником не надано достатніх доказів щодо неможливості сплати заборгованості на виконання судового рішення в даній адміністративній справі, зокрема, але не виключно, довідки про рух коштів у банках або про відсутність коштів на рахунках за весь вищезазначений період у військової частини НОМЕР_1 . У задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення просить відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України не прибуття у судове засідання учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає такому судовому розгляду.

З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за їх відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заяву, дослідивши документи, надані на підтвердження обставин, викладених у ній, та матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2024 року з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2021 року по 14 липня 2023 року у розмірі 84 726,69 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімсот двадцять шість гривень 69 коп.).

Судом, за заявою стягувача, 25 жовтня 2024 року було видано виконавчий лист по даній справі.

Вищезазначене судове рішення у справі №280/5844/23 прийнято відповідачем до добровільного виконання, до відкриття виконавчого провадження 23 серпня 2024 року, у зв`язку із чим командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 26 серпня 2024 року № 126. Копія вказаного наказу надана відповідачем у якості додатків до заяви про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5844/23. Судом встановлено, що відповідач звертався до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, основну заявку-розрахунок від 13 вересня 2024 року №98/1476 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні видатки", щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду в сумі 84726, 69 грн., Однак, станом на дату звернення до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5844/23 час зазначеного фінансування не відбулось у зв`язку з тим, що виділені асигнування на 2024 рік вичерпано, однак розпорядником бюджетних коштів вищого рівня триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки".

Відповідно до статті 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини 4 статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

Указана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №819/150/17).

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1,3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008).

У рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд уважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

При цьому, заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що заважали вчасно виконати рішення суду та належного обґрунтування терміну відстрочення. Надані заявником листи про виділення додаткового фінансування датовані 11 вересня 2024 року та 23 жовтня 2024 року, при тому, що рішення, про відстрочення якого подано заяву, набрало законної сили та підлягало виконанню з 21 серпня 2024 року. Окрім того, заявником до суду надано заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішення судів та видатків за КЕКВ 2800-2800 на вересень 2024 року, при цьому доказів на підтвердження факту відсутності у відповідача коштів за вказаним кодом КЕКВ у серпні 2024 року, коли рішення набрало законної сили, заявником до суду не надано. Також, заявником до суду не надано доказів про відсутність у нього наразі коштів на рахунку для виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5844/23.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що звернення із листами про необхідність здійснення додаткового фінансування не є тотожним факту відсутності коштів на рахунку боржника для виконання судового рішення по справі, яке набрало законної сили.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання даного рішення суду призведе до необґрунтованого та тривалого у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Також, заява не містить підстав уважати, що після завершення терміну відстрочення рішення суду буде виконано, що нівелює значення інституту судового захисту прав громадян.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що заява Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, а рішення суду в цій справі є обов`язковим до виконання.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5844/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарги надсилається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов