Справа № 560/12901/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

04 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 16.08.2024 року, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби за абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.08.2024 року щодо його звільнення з військової служби та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, за сімейними обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, відповідно до підпункту "г)"пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.02.2023 року мобілізований до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року та зарахований до військової частини НОМЕР_1 , де наразі проходить військову службу. Вказує, що за допомогою засобів поштового зв`язку АТ "Укрпошта" звернувся до керівництва відповідача з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини, посилаючись на підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" через сімейні обставини у зв`язку у зв`язку з перебуванням на утриманні у нього як військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, однак військова частина протиправно не розглянула рапорт позивача про звільнення та не прийняла рішення про звільнення останнього на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач в порушення п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України та статей 14, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України проігнорував свого безпосереднього командира та прямих начальників і через свого представника звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 . Окрім зазначеного, рапорт на звільнення з військової служби позивача був оформлений неналежним чином, адже обов`язковою інформацією, яка зазначається в рапорті на звільнення з військової служби відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України є інформація про районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

ОСОБА_1 з 01.02.2023 року мобілізований до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року та зарахований до військової частини НОМЕР_1 , де наразі проходить військову службу.

16 серпня 2024 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку АТ "Укрпошта" звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини, посилаючись на підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" через сімейні обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні у нього як військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

До вказаного рапорту були додані:

- належним чином засвідчена копія відповіді Дунаєвецького ВДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області від року № 25.2-46/30875 щодо відсутності за ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

- довідка Дунаєвецького ВДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області від 12.08.2024 року № 25.2-46/29987.;

- належним чином засвідчена копія військового квитка серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ;

- довідка Смотрицької селищної ради від 12.08.2024 року № 344/1;

- довідка про склад сім`ї Смотрицької селищної ради від року № 213/1;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 16.09.2023 року;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 30.01.2018 року;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 24.04.2024 року;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 від 30.11.2022 року;

- нотаріально засвідчена копія посвідчення багатодітної сім`ї серія НОМЕР_7 від року.

Згідно із трекінгом поштових відправлень АТ "Укрпошта" вказаний рапорт від 16.08.2024 року із вищезазначеними додатками (поштове відправлення № 128) був вручений відповідачу особисто 20.08.2024 року.

Матеріали справи не містять жодного рішення за результатами поданого рапорту та фактично ці обставини й слугували підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4, ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час воєнного стану: у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

Судом встановлено, що на утримані ОСОБА_1 відповідно до довідки Смотрицької селищної ради від 12.08.2024 року № 344/1 перебуває троє малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У свою чергу, відповідно листа Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.08.2024 № 25.2-46/30875 на виконанні у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в межах яких за ОСОБА_1 рахувалась б заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перервищує суму платежів за три місяці.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд зазначає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, що не спростовано відповідачем, жодних дій командиром військової частини НОМЕР_1 щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено не було.

Від військової частини НОМЕР_1 до позивача жодних документів не надходило.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 16.08.2024.

Щодо доводів відповідача, що позивачем не подано рапорту на ім`я безпосереднього начальника, то суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 14 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з підпунктом 1 пункту 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

1) у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 розділу ХІІ Положення № 1153/2008 передбачено, що: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Абзацом тринадцятим пункту 14.10 розділу ХІV Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 73 (далі - Інструкція № 73) передбачено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

За змістом статей 1 Законів України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Про оборону України особливий період настає, зокрема, з дня введення в Державі воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає можливість суду дійти висновку про те, що під час особливого періоду воєнного стану, подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику, а командиру військової частини НОМЕР_1 , а також не зазначення інформації про районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця хоч і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, однак не може бути підставою для не розгляду в розумний строк рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах, так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено суду правомірності бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану.

Однак, щодо обраного позивачем способу захисту, то суд зазначає наступне. Так, позивача просить: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.08.2024 року щодо його звільнення з військової служби та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, за сімейними обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок".

У цій справі судом встановлено, що рапорт про звільнення по суті розглянутий не був. А тому, на переконання суду зазначені позовні вимоги є необґрунтованими і передчасними, оскільки стосується подій майбутніх правовідносин, відносно яких відсутні об`єктивні дані існування у владного суб`єкта наміру на недотримання закону та порушення прав позивача.

У цій справі судом не надана оцінка наявності чи відсутності у позивача права на звільнення з військової служби, адже такі повноваження належать до виключної дискреції посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність дій чи бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Однак, втручатись в дискреційні повноваження роботодавця, значить підмінювати його і тим самим розділяти з ним відповідальність за функціонування ввірених йому підрозділів, що призводить на розбалансування діючої системи органів державної влади. Дискреційні повноваження роботодавця не є необмеженими, адже положення частини 2 статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а отже діяльність його посадових осіб має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування. При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

Таким чином, враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені статтею 245 КАС України, положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог та з метою відновлення порушених прав позивача змінити спосіб захисту порушеного права шляхом: визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 16.08.2024 року, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. А тому, суд не вбачає підстав для вжиття судом більш розширеного способу захисту порушених прав як того просить позивач.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 16.08.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.08.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_9 )

Головуючий суддя П.І. Салюк