Справа № 953/4266/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 р.Справа № 953/4266/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Єфіменко Н.В., м. Харків, повний текст складено 21.08.24 по справі № 953/4266/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції , Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту УПП ДПП, перший відповідач), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту ДПП, другий відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, винесену 03.03.2024 Інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області Галкіною К.С. і закрити справу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність винесеної першим відповідачем постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, як такої, що винесена за відсутності будь-яких правових підстав, оскільки постанова Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11.12.2023 № 641/6661/23, якою позивач притягався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік, була скасована постановою Харківського апеляційного суду від 10.04.2024 і закрито провадження у справі. Враховуючи, що судове рішення, яке по суті слугувало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, було скасовано, вважає, що на момент винесення оскаржуваної постанови позивач був правомочний на здійснення керування транспортним засобом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2024 у справі № 953/4566/24 клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для звернення до суду з позовом, - задоволено частково.

ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом до суду - поновлено.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1578304 від 03.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності за ч.4 ст.126 КУпАП, - скасовано.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП, - закрито.

В іншій частині позову - відмовлено.

Другий відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 19.06.2024 у справі № 953/4266/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕНА № 1578304 від 03.03. 2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що під час винесення оскаржуваної постанови поліцейським, який здійснив зупинку транспортного засобу позивача, було враховано, що відповідно до відомостей бази Інформаційного порталу Національної поліції ОСОБА_1 станом на 03.03.2024 (момент його зупинки) був позбавлений права керування транспортними засобами.

Наполягав на тому, що на момент виявлення вчинення правопорушення рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 оскаржене не було та набрало законної сили 22.12.2023, оскільки позивачем було пропущено строк на апеляційне оскарження.

До того ж, термін дії тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, який був виданий позивачу 08.10.2023, замість водійського посвідчення, сплив 09.01.2024.

З огляду на вищевикладене переконував, що судом не проведено об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясовано їх не у повному обсязі, що в свою чергу, призвело до прийняття помилкового рішення, а тому наявні підстави для його скасування.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2023 стосовно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 603044 за ч.1 ст.130 КУпАП, тимчасово вилучені посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

08.10.2023 позивачу виданий тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами категорії А серії НОМЕР_2 замість посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

11.12.2023 постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова позивач визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

22.12.2023 вищезазначена постанова набула законної сили.

03.03.2024 постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1578304 позивача притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

20.03.2024 позивач звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023.

10.04.2024 постановою Харківського апеляційного суду скасовано постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.023, закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

29.04.2024 позивач отримав постанову Харківського апеляційного суду від 10.04.2024.

Не погодившись із постановою про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП від 03.03.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з огляду на те, що постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 у справі № 641/6661/23, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами скасована, з метою ефективного захисту його прав, свобод та інтересів вважав за необхідне скасувати постанову серії №ЕНА №1578304 від 03.03.2024, та закрити провадження у справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону 3353-XII).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп. «а» п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З аналізу наведеного слідує, що відповідальність за частиною 4 статті 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Колегією суддів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП слугувало встановлення інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 03.03.2024 відповідно до відомостей бази Інформаційного порталу Національної поліції факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Opel Astra AX8604BK за наявності постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 у справі № 641/6661/23, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами частини 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Колегією суддів встановлено, що постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 у справі № 641/6661/23 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вказана постанова була оскаржена Неровним В.О. в апеляційному порядку.

Так, постановою Харківського апеляційного суду від 10.04.2024 у справі № 641/6661/23 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задоволено, поновлено вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 12 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - скасовано.

Апеляційну скаргу правопорушника, - задоволено.

Провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 291 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

За змістом статті 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

За таких обставин, з урахуванням приписів частини 4 статті 291 та статті 317-1 КУпАП, колегія вважає, що оскільки постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 у справі № 641/6661/23 не набрала законної сили на дату прийняття спірної постанови серії ЕНА № 1578304 від 03.03.2024, відсутні підстави для виконання останньої шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

З огляду на встановлені у справі обставини, наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, слід вважати недоведеним.

Отже, станом на 03.03.2024 ОСОБА_1 не був позбавлений права керування транспортним засобом, що виключає наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого пп. «а» п. 2.1. ПДР, та відповідно до притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Беручи до уваги скасування постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 у справі № 641/6661/23 Харківським апеляційним судом, яким констатовано передчасність висновку Комінтернівського районного суду м. Харкова про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доводи апеляційної скарги щодо закінчення терміну дії тимчасового посвідчення на право керування транспортним засобом є неприйнятними та підлягають відхиленню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Неналежність та недопустимість доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, унеможливлює встановлення судом факту такого правопорушення, а тому має наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутності події і складу у діях позивача адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2024 по справі № 953/4266/24 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій