Справа № 755/15094/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд, визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.08.2024 року серія ЕНА №2845698.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року адміністративний позов повернуто позивачу на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в долученому до позову ордері серії СЕ №1090340 від 29.08.2024 року міститься інформація про представництво інтересів позивача його представником у Дніпровському районному суді міста Києва та Шостому апеляційному адміністративному суді, що є достатнім для підтвердження повноважень такого представника для підписання і подачі позову до Дніпровського районного суду міста Києва.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року про повернення позовної заяви та на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовну заяву від імені ОСОБА_2 подано представником - адвокатом Нахамко В.І., на підтвердження чого додано копію ордеру серія СЕ №1090340 29.08.2024. Зокрема, у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено - «у Дніпровському районному суді міста Києва, Шостому апеляційному адміністративному суді».

Ухвалюючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позов підписано особою, яка не мала право його підписувати. Фактично позиція суду першої інстанції полягає в тому, що у випадку пред`явлення позову, підписаного адвокатом, в ордері про надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» повинно бути зазначено саме «Дніпровський районний суд м. Києва», а не як у спірному випадку - «у Дніпровському районному суді міста Києва, Шостому апеляційному адміністративному суді»».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 4 статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Згідно з пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до рішення Ради адвокатів України №118 від 17.11.2020, далі - Положення № 41) ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Відповідно до пункту 12.4 Положення №41, ордер має містити зокрема: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо)( п.12.4 доповнено 2-м реченням, згідно рішення Ради адвокатів України № 118 від 17 листопада 2020 року).

Колегія суддів бере до уваги, що Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордеру як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі, коли в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «суди України» чи інші подібні конструкції.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №826/17175/18 зазначено, що:

- під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

- зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі;

- вимога судів зазначати в ордері найменування конкретного суду є надмірно формалізованою і створює невиправдані перешкоди для звернення до суду.

Тотожна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2023 у справі №640/30856/21.

Отже, під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема суд, органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

У спірному випадку адвокатом до позову долучено ордер про надання правової допомоги, в якому графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено - «у Дніпровському районному суді міста Києва, Шостому апеляційному адміністративному суді».

Тобто, наданий адвокатом Нахамко В.І. ордер №1090340, в частині визначення органу в якому надається правова допомога, відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги, чинних на момент звернення до суду із позовом у цій справі.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, обґрунтовуючи свою позицію, послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, які зроблені в постанові від 05.06.2019 у справі №9901/847/18.

Так, у цій постанові від 05.06.2019 (справа №9901/847/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема, суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що такий висновок зроблено у правовідносинах, за змістом яких, у ордері на надання правової допомоги, який був доданий до позовної заяви, підписаної адвокатом, у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Тобто, в розглянутих Великою Палатою Верховного Суду правовідносинах в ордері про надання правової допомоги взагалі була відсутня інформація про судові органи, в яких фактично і надавалася правнича допомога.

Крім того, на час викладених у цій справі правовідносин діяло Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги в редакції затвердженій рішенням Ради адвокатів України 17.12.2012 № 36.

Натомість, суд першої інстанції в своїх обґрунтування посилався на п.12.4 Положення в редакції, що діяла до 17 листопада 2020 року.

Отже, при невірному застосуванні норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ордер, який долучено разом із адміністративним позовом, не є документом, що підтверджує право адвоката Нахамка Василя Івановича на підписання адміністративного позову від імені позивача у цій справі та, як наслідок, про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права звернення із позовною заявою, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 283, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 30.10.2024р.)