Справа № 320/16011/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Київ № 320/16011/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах

енергетики та комунальних послуг

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (далі позивач, АТ «Черкасигаз») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі відповідач, Регулятор, НКРЕКП), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 29.11.2023 №2226 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "ЧЕРКАСИГАЗ";

- визнати протиправним та скасувати пункт 16 додатку до постанови відповідача від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ";

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 10.01.2024 №22 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 840".

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Уважаючи оскаржувані постанови протиправними, позивач зазначає, що відповідач порушив встановлену законодавством процедуру зупинення ліцензії, і ці порушення є суттєвими та такими, що тягнуть за собою протиправність та скасування прийнятих актів.

Так, позивач стверджує, що у разі передачі цілісного майнового комплексу іншому суб`єкту господарювання ліцензіат, який має намір вчинити вказані дії, повинен звернутися до Регулятора з заявою про проведення перевірки додержання ним ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг не пізніше ніж за два місяці до передачі. Проте позивач з такою письмовою заявою не звертався та, відповідно, Регулятор указану перевірку не проводив, тоді як проведення такої перевірки є обов`язковою передумовою для передачі майнового комплексу та зупинення дії ліцензії.

Окрім цього, позивач звертає увагу на наявні порушення під час розгляду та прийняття проектів постанов. Правові норми передбачають, що перелік питань, які вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання разом з проектами рішень та обґрунтуванням до них, одержаними зауваженнями та пропозиціями, а також вмотивованою позицією регулятора щодо одержаних зауважень. Разом з тим, опублікований перелік питань порядку денного засідання Регулятора 29.11.2023 не містив проектів рішень, а також позицію Регулятора щодо зауважень та пропозицій позивача.

Акцентує увагу позивач на тому, що за день до засідання НКРЕКП ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову та заборонено Регулятору розглядати та вирішувати питання щодо уточнення території провадження господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України») та питання зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Черкасигаз». Про існування зазначеного судового рішення Регулятор був проінформований (відповідна ухвала була передана до канцелярії відповідача до початку засідання НКРЕКП та на цьому наголошував представник позивача у самому засіданні). Проте судову заборону було проігноровано та, попри це, прийнято оскаржувані у цій справі рішення.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому покликається на таке.

Згідно з рішенням Уряду ТОВ «Газорозподільні мережі України» було передано в експлуатацію газорозподільні системи та їх складові, що знаходяться у державній власності та раніше були передані в експлуатацію позивачу. У зв`язку з цим між позивачем та ТОВ «Газорозподільні мережі України» укладено договір щодо передачі складових газорозподільної системи. Про укладення договору позивач повідомив Регулятора, а також просив провести перевірку додержання ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг. З огляду на зазначене, доводи позивача про порушення процедури зупинення ліцензії є хибними.

Відповідач наголошує, що оскаржувані постанови прийнято з метою запобігання ризику збою та/або переривання газопостачання споживачам.

НКРЕКП уважає безпідставними доводи позивача, які стосуються ухвали суду про забезпечення позову. Регулятор зазначає, що належним чином засвідчена ухвала до відповідача станом на момент постановлення оскаржуваних рішень не надходила, а озвучені представником позивача на засіданні Регулятора відомості про існування такої ухвали є імовірними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Регулятор також зазначає, що було дотримано процедуру розгляду та прийняття рішень, а саме завчасно опубліковано перелік питань та відповідні обґрунтування до них, а реагування на пропозиції та зауваження позивача було опубліковано додатково, що не забороняється законодавством.

У відповіді на відзив позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та уважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими.

Звертає увагу суду, що лист, на який посилається відповідач та в якому повідомляється про передачу майна іншій особі та висловлюється прохання про проведення перевірки, було підписано від імені АТ «Черкасигаз» особою, яка не мала його підписувати. Факт відсутності у такої особи повноважень керівника АТ «Черкасигаз» та, відповідно, повноважень підписувати документи від імені позивача було підтверджено рішенням суду в межах іншої справи.

Третя особа ТОВ «Газорозподільні мережі України» подало до суду пояснення щодо предмета позову, в якому підтримує позицію відповідача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поясненнях зазначено, що у позивача відсутні фізичні можливості надавати послуги щодо розподілу природного газу, оскільки комплекс розподільних газопроводів та споруд, які є державною власністю та були передані позивачу у користування на праві господарського відання, було передано у користування третій особі на підставі рішення Уряду та відповідного договору. Тому, ураховуючи відсутність у позивача у власності чи користування відповідного майна та засобів для надання послуг розподілу природного газу, зупинення ліцензії є правомірним.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі третя особа, ТОВ «ГРМУ») як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача; запропоновано надати пояснення щодо предмета позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області) відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 840.

Судом встановлено, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 29.11.2023 відбулось засідання НКРЕКП, на якому, окрім інших, були розглянуті питання:

- питання № 7: про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 щодо уточнення території провадження господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України»;

- питання № 9: про зупинення дії ліцензії з розподілу природного наказу, виданої АТ «ЧЕРКАСИГАЗ».

Так, на засіданні НКРЕКП 29.11.2023 було прийнято постанову № 2224 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» діяльності з розподілу природного газу».

Відповідно до цієї постанови межі господарської діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» з розподілу природного газу було розповсюджено на територію міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області).

Таким чином, по суті вказаними змінами до постанови НКРЕКП №1839 від 26.12.2022 ліцензійну територію ТОВ "ГРМУ" було розширено також на ліцензійну територію, на якій здійснювало діяльність з розподілу природного газу АТ "Черкасигаз".

Того ж дня, НКРЕКП прийняла постанову № 2226 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ЧЕРКАСИГАЗ», якою зупинено АТ «Черкасигаз» дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 №840, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Окрім того, Регулятор 10.01.2024 прийняв постанову № 22, згідно з якою з тексту постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 840 (про видачу ліцензії АТ «Черкасигаз») були виключені положення про місце провадження такої діяльності у місті Черкаси та Черкаської області.

Уважаючи протиправними зазначені постанови та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом, предметом якого є правомірність постанов НКРЕКП щодо розширення території ліцензованої діяльності ТОВ «ГРМУ» і щодо зупинення ліцензії на розподіл природного газу АТ "ЧЕРКАСИГАЗ" та виключення з ліцензії положень про місце провадження господарської діяльності.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

В контексті завдань адміністративного судочинства визначених приписами ст.2 КАС України, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

У постанові від 20.08.2024 у справі №640/5376/21 Верховний Суд сформулював висновок та зазначив, що заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У постанові від 20.02.2019 у справі №522/3665/17 Верховний Суд висловив правову позицію щодо судового захисту законного інтересу:

« 69. Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Аналогічну норму було передбачено у ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017.

70. Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

…

73. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

74. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

…

85. З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обгрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів».

Судом встановлено, що 29 червня 2017 року ПАТ "Черкасигаз" отримало ліцензію на розподіл природного газу відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 №840 на території Черкаської області.

Предметом оскарження у цій справі є постанови якими визначено межі господарської діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» з розподілу природного газу на територію міста Черкаси та Черкаської області (крім міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області), на якій здійснювало діяльність з розподілу природного газу АТ "Черкасигаз". При цьому регулятором було зупинлено дію ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ЧЕРКАСИГАЗ».

Суд враховує, що згідно з критеріями, сформованими у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 640/11643/19, обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України;

в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу;

г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить;

д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Законний інтерес/право позивача має правовий характер, а саме регулюється чинним законодавством; пов`язаний з конкретним матеріальним благом - правом на використання власних коштів; у позовній заяві позивач зазначив, яке саме право порушене та в чому воно полягає; АТ «ЧЕРКАСИГАЗ» звернулось за захистом свого права/інтересу, а суб`єктом порушення є суб`єкт владних повноважень - НКРЕКП.

З огляду на встановлені обставини та вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки сторін суд вважає, що АТ «ЧЕРКАСИГАЗ» є належним позивачем у даних спірних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII), відповідно до статті 1 якого Регулятор є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною 1 статті 4 Закону України від 09.04.2015 № 329-VIII "Про ринок природного газу" встановлено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор (тобто НКРЕКП) у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Таким чином, НКРЕКП повинно здійснювати регулювання господарської діяльності позивача з урахуванням вимог, встановлених зокрема Законом України від 09.04.2015 № 329-VIII "Про ринок природного газу".

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 3 Закону № 1540-VIII регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, серед іншого:

- приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

- розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором.

Так Закон України від 19.12.2019 №394-IX надав НКРЕКП повноваження щодо самостійної розробки та затвердження порядку ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. При цьому з набранням чинності указаним Законом дія Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (який раніше регулював порядок ліцензування у сферах енергетики та комунальних послуг) не поширюється на ліцензування діяльності у сфері електроенергетики, на ринку природного газу, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами, постачання теплової енергії та іншу діяльність, ліцензування якої здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону, та здійснення контролю у цих сферах (пункт 4 частини другої статті 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»).

У зв`язку з цим НКРЕКП постановою від 03.03.2020 №548 затвердила Порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на підставі якого й були прийняті оскаржувані постанови.

Так відповідно до положень підпункту 3 пункту 6.4 зазначеного Порядку НКРЕКП має право прийняти рішення про зупинення дії ліцензії (повністю або частково) у разі передачі ліцензіатом цілісного майнового комплексу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Проте суд звертає увагу, що у разі зупинення дії ліцензії саме з підстав передачі майнового комплексу іншому суб`єкту обов`язковою умовою є дотримання положень пункту 6.3 Порядку, який встановлює певний обов`язковий порядок дій у такому випадку.

Абзац другий зазначеного пункту передбачає, що ліцензіат, який має намір передати цілісний майновий комплекс іншому суб`єкту господарювання, у випадках, передбачених відповідними ліцензійними умовами, має не пізніше ніж за два місяці до передачі цілісного майнового комплексу звернутися до НКРЕКП із письмовою заявою щодо проведення перевірки додержання ним ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг (якщо статутними документами не передбачено, що до суб`єкта господарювання, якому передається цілісний майновий комплекс, переходять усі права і обов`язки попереднього ліцензіата).

Більше того зазначений обов`язок ліцензіата також встановлений підпунктом 28 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201.

А саме, при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: у строки, передбачені Порядком, звернутися із письмовою заявою до НКРЕКП щодо проведення перевірки додержання ним ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо ліцензіат має намір передати цілісний майновий комплекс іншому суб`єкту господарювання.

Водночас суд звертає увагу, що ця вимога ця вимога спрямована на забезпечення безперервності та безаварійності надання послуги з розподілу природного газу, яка є житлово-комунальною послугою відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги". Фактично зазначена вимога захищає від ризиків порушень ліцензійних умов, які могли б передатися новому суб`єкту без належного контролю. Оскільки енергетика та комунальні послуги мають критичне значення для суспільства, важливо, щоб усі операції з передачі майна відбувалися відповідно до встановлених стандартів і з перевіркою на відповідність ліцензійним умовам.

Частиною 4 статті 9 Закону України від 16.11.2021 № 1882-IX "Про критичну інфраструктуру" передбачено, що енергозабезпечення відноситься до життєво важливих функцій та/або послуг. За таких умов, важливо, щоб усі операції з передачі майна відбувалися виключно відповідно до вимог законодавства і з перевіркою на відповідність ліцензійним умовам. Таким чином, обов`язковість перевірки перед передачею цілісного майнового комплексу дозволяє уникнути ситуацій, коли новий власник несвідомо приймає на себе зобов`язання за потенційні порушення або недоліки попереднього ліцензіата.

При цьому, встановлений двомісячний строк забезпечує підготовленість Регулятора та надає можливість обом сторонам (передавачу і отримувачу) своєчасно отримати результати перевірки і, якщо потрібно, виконати необхідні дії.

Як зазначає відповідач, обґрунтуванням прийняття оскаржуваних постанов стало саме зазначений вище підпункт 3 пункту 6.4 Порядку, оскільки до НКРЕКП звернулося ТОВ «ГРМУ» із наданням підтверджуючих документів щодо зміни місць провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Черкасигаз».

Відповідач також наголошує на тому, що й АТ «Черкасигаз» також повідомило відповідача про укладення із ТОВ «ГРМУ» договорів щодо передачі ТОВ «ГРМУ» у господарське відання: складових газорозподільної системи, що належать АТ «Черкасигаз» на праві власності; рухомого та нерухомого майна (матеріально-технічного оснащення, необхідного для провадження господарської діяльності з розподілу природного газу), що належить АТ «Черкасигаз» на праві власності.

На підтвердження зазначених обставин відповідач долучив до відзиву лист АТ «Черкасигаз» від 21.11.2023 №2576/29, в якому зазначаються вказані вище обставини, а також заявляється вимога про проведення перевірки додержання ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до пункту 6.3 Порядку.

Підписантом зазначеного листа значиться голова правління АТ «Черкасигаз» Тамара Денисова.

У свою чергу досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що НКРЕКП допущені порушення Порядку та процедури ліцензування, з огляду на таке.

По-перше, доданий відповідачем до відзиву на позов лист не містить фізичного підпису та/або доказів того, що такий лист був скріплений електронним цифровим підписом.

По-друге, Тамара Денисова - особа, яка від імені АТ «Черкасигаз» підписала вказаний лист, не була головою правління АТ «Черкасигаз», а відомості про те, що вона є керівником АТ "Черкасигаз" були протиправно внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно АТ "Черкасигаз".

Так, 29.09.2023 о 14:59:59 на підставі рішення Наглядової ради акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" (протокол від 27.09.2023 № 13/23-ГП) була проведена реєстрація змін до відомостей про акціонерне товариство "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" (ідентифікаційний код 03361402) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстраційний запис №091001179), згідно з якими керівником акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" зареєстровано Дімітрія Шульца.

На виконання ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі №580/8736/23 про забезпечення позову, 29.09.2023 о 15:55:54 була проведена державна реєстрація змін до відомостей про акціонерне товариство "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" (ідентифікаційний код 03361402) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстраційний запис №092001179), згідно з якими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були відображені відомості про заборону вносити зміни щодо керівника акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" на час розгляду справи №580/8736/23.

Отже, вищезазначеною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі № 580/8736/23 заборонено будь-яким державним реєстраторам вносити зміни до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо керівника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" до часу вирішення цього спору.

Проте, 29.09.2023 о 20:10:16 державним реєстратором Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 була проведена реєстрація змін до відомостей про акціонерне товариство "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" (ідентифікаційний код 03361402) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстраційний запис №093001179), згідно з якими керівником акціонерного товариства "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЧЕРКАСИГАЗ" є Денисова Тамара.

Останній реєстраційний запис було визнано протиправним та скасовано, оскільки він був вчинений без урахування наявності у Єдиному державному реєстрі відомостей про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №580/10024/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024, було визнано протиправним та скасовано реєстраційний запис №093001179, проведений 29.09.2023 о 20:10:16 державним реєстратором Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Слобожаником Дмитром Андрійовичем, згідно з яким керівником АТ "Черкасигаз" є ОСОБА_2 .

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі №520/12022/17 було зроблено висновок, що у разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2018 у справі №822/1815/16, від 21 серпня 2018 у справі 805/2339/16-а, від 13.06.2024 у справі №826/13373/18.

Окрім цього, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у цій же справі забезпечено позов шляхом зупинення на час розгляду справи №580/10024/23 дію реєстраційного запису №093001179, проведеного 29.09.2023 о 20:10:16 державним реєстратором Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Слобожаником Дмитром Андрійовичем.

Забезпечено позов шляхом відновлення на час розгляду справи №580/10024/23 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в тому числі, але не виключно, шляхом зміни атрибутів) відомості про те, що керівником Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЧЕРКАСИГАЗ» є Дімітрій Шульц.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.12.2023 та постановою Верховного Суду від 05.03.2024 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №К/9901/6161/18.

При цьому, сторонами не надано суду будь-яких доказів, які спростовують встановлені обставини у справах № 580/8736/23 та №580/10024/23.

Тобто, з викладеного суд дійшов висновку, що обставини у даній справі, встановлені під час судового розгляду адміністративних справ №580/8736/23 та №580/10024/23 на час виникнення спірних правовідносин, можуть не доказуватися у межах даної справи, оскільки вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій є чинними, не скасовані та набрали законної сили.

Таким чином, 21.11.2023 ОСОБА_3 не була керівником АТ «Черкасигаз» та не мала жодних повноважень направляти до НКРЕКП лист від імені позивача про передачу цілісного майнового комплексу та прохання провести перевірку.

Актуальна інформація про керівника підприємства станом на 21.11.2023 (дата листа до НКРЕКП) була внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з посиланням на відповідні судові рішення.

При цьому, дійсний відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2023, голова правління АТ «Черкасигаз» повідомляв НКРЕКП, що лист від 21.11.2023 № 2576/29 не несе жодних наслідків, оскільки підписаний неуповноваженою особою.

Суд зазначає, що здійснення будь-яких юридично значущих дій на підставі заяви, підписаної неуповноваженою особою, є неприпустимим, оскільки порушує принцип законності, вимагає від відповідача належної перевірки повноважень осіб, які звертаються від імені суб`єкта господарювання, та підриває принцип правової визначеності.

Так, у постанові від 07.04.2023 у справі № 910/5172/19 (предмет розгляду - визнання недійсними договорів, серед іншого, з підстав укладення їх неуповноваженими особами) Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що частину 3 статті 92 ЦК України слід розуміти так: по-перше, питання про юридичну силу обмежень повноважень органу або особи, яка виступала від імені юридичної особи, слід вирішувати залежно від обізнаності третьої особи про це саме на час укладення договору (або вчинення інших юридично значимих дій); по-друге, посилатись на таке обмеження повноважень може лише юридична особа, а не третя особа, оскільки дії органу або відповідної особи за межами їх повноважень можуть порушити права лише юридичної особи. При цьому відсутність повноважень органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи, є різновидом (граничним випадком) обмеження повноважень.

Приписами частини 1 статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV визначено, що відомості які містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

У частині 7 статті 11 Закону №755-IV передбачено, що державні органи, у тому числі суди, органи Національної поліції, органи прокуратури, органи Служби безпеки України, а також органи місцевого самоврядування та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на вищезазначені норми Законів, інформація, яка міститься в Єдиному державному реєстрі, с відкритими даними та міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2024 року у справі №160/5626/23.

За таких правового регулювання та обставин суд наголошує на те, що відповідач мав би врахувати інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що має офіційний характер. Незважаючи на повідомлення позивача про обставини, які свідчили про відсутність повноважень у підписанта, відповідач продовжив розгляд заяви від імені позивача, фактично спираючись на юридично нікчемний документ.

Також суд бере до уваги поведінку відповідача у обставинах, які передували прийняттю оскаржуваних постанов, оскільки останнім фактично проігноровані вищезазначені судові рішення щодо правового статусу посадових осіб позивача, що є загальнодоступними.

Таке ігнорування відповідачем юридично значущих фактів та документів, які підтверджують відсутність повноважень у підписанта, не може розцінюватися інакше як грубе порушення норм законодавства про ліцензування, оскільки дії, що вчинені без відповідного правового обґрунтування, призводять до свавільного обмеження прав позивача.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.03.2020 у справі №9901/511/19 та від 30.09.2019 у справі №910/23375/17 викладено висновок, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд має переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, особливо якщо позивач указує на явні та очевидні порушення під час їх ухвалення.

На національному рівні Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом. Зокрема, відповідний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року справа №826/3520/15. Аналогійний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 910/23000/17.

Приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлюють, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96). Надання органам виконавчої влади правової дискреції у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним із основоположних принципів демократичного суспільства, закріплених Конвенцією (зокрема рішення у справі "Гасан і Чауш проти Болгарії" (Hasan and Chaush v. Bulgaria), заява № 30985/96).

По-третє, навіть якщо припустити, що лист був підписаний уповноваженою особою, питання про позбавлення ліцензії було вирішено за сім днів після його надходження та без проведення перевірки, обов`язковість проведення якої передбачена положеннями Порядку, Ліцензійних умов, а також підпунктом 1 пункту 4.1 Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, який затверджено постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 428 (в редакції постанови НКРЕКП від 09.06.2021 №935).

Крім того, суд звертає увагу, на встановлений двохмісячний строк для проведення такої перевірки, який також не був дотриманий у спірних правовідносинах. Вимога про проведення позапланової перевірки була оформлена листом АТ "ЧЕРКАСИГАЗ" від 21.11.2023 № 2576/29, тобто із порушенням строків, встановлених пунктом 6.3 Порядку.

Важливою обставиною також є те, що НКРЕКП приймало рішення про прийняття постанови від 29.11.2023 № 2226 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "Черкасигаз", а також про доповнення пунктом 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" всупереч судовій забороні на вчинення відповідних дій, яка була чинною як станом на 29.11.2023.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 29.11.2023 у справі № 757/54836/23-ц вжив заходів забезпечення позову у справі та, серед іншого, заборонив НКРЕКП розглядати та вирішувати питання щодо внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 (уточнення території провадження господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «ГРМУ»)» та питання зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ЧЕРКАСИГАЗ».

Зазначені заходи забезпечення позову були чинними як на момент ухвалення постанов від 29.11.2023, так і на момент прийняття постанови від 10.01.2024, і були скасовані лише 01.02.2024 на підставі ухвали Печерського районного суду міста про залишення позову без розгляду.

Позивач у свою чергу доводить і це підтверджується матеріалами справи, що НКРЕКП були обізнані про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки представник позивача адвокат Кузовкин Є. В. надав копію ухвали до канцелярії НКРЕКП 29.11.2023 перед початком засідання Регулятора. Також, ухвалу було направлено на електронну пошту НКРЕКП. Окрім цього, представник позивача адвокат Мягкий О. у своєму виступі, безпосередньо на засіданні Регулятора при розгляді спірних питань оголосив резолютивну частину ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2023 у справі №757/54836/23-ц та просив відкласти розгляд питань, щодо яких встановлено судову заборону.

Відповідач у відзиві доводить, що ухвала про забезпечення позову має направлятися особам, які мають її виконувати, самостійно судом, а тому твердження представника позивача на засіданні стосовно імовірного існування судової заборони були обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки безпосередньо від суду ухвала про вжиття заходів забезпечення позову не надходила.

Суд категорично ставиться до зазначеного та відхиляє такі твердження відповідача про необов`язковість виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 757/54836/23-ц лише на тій підставі, що її копія не надійшла безпосередньо від суду.

Така позиція відповідача порушує вимоги статті 129-1 Конституції України, згідно з якою судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України незалежно від суб`єктивної обізнаності чи особистого ставлення до нього учасників справи.

Встановлено, що на момент ухвалення постанов НКРЕКП 29.11.2023 та 10.01.2024 заборона була чинною. Обґрунтовані та належно підтверджені докази свідчать про те, що НКРЕКП була обізнана з ухвалою про забезпечення позову, оскільки копію ухвали було передано до канцелярії Регулятора, а представник позивача в усному виступі на засіданні зачитав резолютивну частину ухвали та безпосередньо звернув увагу на чинну судову заборону.

Відповідач такі обставини не заперечує та не спростовує.

Разом з тим слід зазначити, що судове рішення це правозастосовчий акт ухвалений відповідно до норм матеріального та процесуального права, що є результатом здійснення правосуддя, тобто наслідком встановлених у справі обставин. Сутність судового рішення проявляється у впливі на матеріальні правовідносини і виражається в тому, що рішення владно підтверджує взаємовідносини суб`єктів матеріального права (наявність або відсутність правовідносин, їх перетворення) або інші правові обставини в непозовних справах, усуває їх спірність, створює правову можливість безперешкодної реалізації права або охоронюваного законом інтересу і тим самим здійснює їх захист.

Судове рішення у всіх випадках незалежно від того, задоволена вимога чи у ній відмовлено, впливає на поведінку суб`єктів матеріальних правовідносин: усі повинні діяти відповідно до приписів, які містяться у судовому рішенні.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

На переконання суду невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення.

За таких обставин інформація про існування судової заборони є очевидно важливою для прийняття регуляторного рішення, що накладає на відповідача обов`язок належної перевірки цієї інформації. Ігнорування даних, які могли свідчити про існування судового рішення, вказує на невиконання відповідачем принципу належної обачності та відсутність належної уваги до своїх юридичних зобов`язань. Відповідач мав би вжити заходів для підтвердження або спростування наданої інформації, звернувшись до суду або скориставшись доступними засобами для перевірки наявності судової заборони, а не просто ухилятися від її врахування.

З огляду на те, що ухвала суду від 29.11.2023 у справі № 757/54836/23-ц була чинною станом на момент прийняття оскаржуваних постанов, невиконання її вимог порушує положення статті 129-1 Конституції України, в якій зазначено, що судове рішення підлягає виконанню з моменту його проголошення або прийняття, а з моменту його вступу в законну силу - для всіх осіб, включно з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами незалежно від їхньої обізнаності.

Суд зауважує, що відповідач не може обґрунтовано стверджувати про відсутність обов`язку виконання судового рішення лише на тій підставі, що воно не було вручено безпосередньо від суду. Ігнорування наданої інформації про ухвалу суду, яка є важливою для розгляду спірних питань, є безпідставним і не може бути визнано правомірним. Відповідач був зобов`язаний вчинити всі можливі дії для з`ясування наявності судової заборони і утриматися від дій, які суперечать цій ухвалі, до моменту її скасування.

Тобто, навіть зважаючи на те, що ухвала була скасована згодом, станом на момент прийняття оскаржуваних постанов вона була чинною, і будь-які дії, вчинені в її порушення, не можуть визнаватися правомірними або такими, що відповідають принципам верховенства права.

Поряд з тим суд зазначає, що порядок прийняття рішень НКРЕКП встановлений статтею 14 Закону № 1540-VIII.

Положеннями частини 4 зазначеної статті передбачено, що перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора. Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень.

Позивач стверджує і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач опублікував обґрунтування до рішень НКРЕКП про прийняття постанови від 29.11.2023 № 2226 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "Черкасигаз", а також про доповнення пунктом 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" разом із проектами рішень регулятора лише 29.09.2023 тобто у день прийняття НКРЕКП зазначених рішень. Крім того, до зазначених обґрунтувань не додавався лист АТ "Черкасигаз" від 27.11.2023 №27-11/2023/1 (підписаний керівником позивача - Дімітрієм Шульцем, інформація щодо якого містилася в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), в якому викладалися зауваження до проектів рішень НКРЕКП.

За таких умов суд доходить висновку, що НКРЕКП прийняло рішення про прийняття постанови від 29.11.2023 № 2226 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "Черкасигаз", а також про доповнення пунктом 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" з порушенням вимог статті 14 Закону №1540-VIII.

Також досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що постанова НКРЕКП від 10.01.2024 №22 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 840" була прийнята із порушенням Порядку.

Зазначеною постановою було виключені положення, постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року №840 "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ "ЧЕРКАСИГАЗ", які стосуються місця провадження господарської діяльності позивачем.

Пункт 5.1 Порядку передбачає, що ліцензіат зобов`язаний повідомляти НКРЕКП про всі зміни даних, зазначених у заяві, документах та відомостях, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, протягом строку, встановленого ліцензійними умовами, але не більше одного місяця з дня, наступного за днем їх настання. За результатами розгляду повідомлень про зміни у документах, що подавалися до заяви про отримання ліцензії, аналізу підтвердних документів та одержаної інформації з державних паперових та електронних інформаційних ресурсів НКРЕКП приймає рішення про внесення змін до відповідного рішення про видачу ліцензії ліцензіату.

АТ "Черкасигаз" зазначило, що воно не подавало повідомлення, яке передбачене пунктом 5.1 Порядку.

Натомість, відповідач це твердження не спростував, а лише послався на те, що він на підставі п. 5.1 Порядку мав право видавати постанову від 10.01.2024 № 22 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 840" лише на підставі аналізу підтвердних документів та одержаної інформації з державних паперових та електронних інформаційних ресурсів.

Разом з тим, відповідачем не було надано, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, що ним було проведено аналіз будь-яких підтвердних документів або одержання інформації з державних паперових та електронних інформаційних ресурсів.

Крім того, пункт 5.1 Порядку передбачає, що НКРЕКП приймає рішення не тільки на підставі аналізу "підтвердних документів та одержаної інформації з державних паперових та електронних інформаційних ресурсів", а саме "За результатами розгляду повідомлень про зміни у документах, що подавалися до заяви про отримання ліцензії, аналізу підтвердних документів та одержаної інформації з державних паперових та електронних інформаційних ресурсів".

Виходячи із зазначених положень законодавства суд зазначає, що передумовою прийняття рішення про внесення змін до відповідного рішення про видачу ліцензії ліцензіату, зокрема в частині зміни місця провадження господарської діяльності, є отримання НКРЕКП відповідного повідомлення від ліцензіата.

Ураховуючи викладе суд дійшов висновку, що постанова НКРЕКП від 10.01.2024 №22 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року №840" є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлених обставин, суд також дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень були проігноровані вимоги частини 3 статті 2 Закону України від 09.04.2015 № 329-VIII "Про ринок природного газу" згідно з якими рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Крім того суд акцентує на те, що з доданих до відзиву документів та пояснень вбачається, що постановою НКРЕКП від 30.04.2024 №822 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року №1839" до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" були внесені, зміни згідно з яким додаток до зазначеної постанови був замінений додатками 1-21. Внаслідок таких змін пункт 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" втратив чинність.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що постановою НКРЕКП від 30.04.2024 №822 додаток до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 був замінений на двадцять один нових додатків. При цьому зміст додатку 19 до зазначеної постанови повністю відповідає пункту 16 постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ", який оскаржується позивачем.

Перевіривши доводи сторін суд встановив, що згідно з постановою НКРЕКП від 30.04.2024 № 822 пункт 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" втратив чинність.

Цією ж постановою НКРЕКП від 30.04.2024 №822 були затверджені нові додатки 1-21 до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ", в тому числі додаток 19.

Додаток 19 до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" (в редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2024 № 822) є тотожним за змістом пункту 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" (в редакції, що діяла з 29.11.2023 по 30.04.2024).

Дослідивши прийняту відповідачем постанову від 30.04.2024 №822 суд дійшов висновку, що останній не скасував пункт 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ", а лише оформив його у вигляді додатку 19 до зазначеної постанови.

За таких умов права позивача не були поновлені у тому обсязі, як існували до звернення до суду за їх поновленням та до прийнятого доповнення додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" пунктом 16, який оскаржується позивачем.

Постанова НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ", складовою якої є пункт 16 додатку до неї, відповідає критеріям, встановленим пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України, а отже є індивідуальним актом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 520/12022/17 було зроблено висновок, що у разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2018 у справі №822/1815/16, від 21 серпня 2018 у справі 805/2339/16-а, від 13.06.2024 у справі №826/13373/18.

Таким чином, у разі визнання пункту 16 додатку до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" (в редакції, що діяла з 29.11.2023 по 30.04.2024) це положення буде таким, що не діє з дати його прийняття, тобто з 29.11.2023.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до ст.3 Закону №1540-VIII, метою діяльності Регулятора є досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Одним із основних принципів діяльності Регулятора є справедливість , яка передбачена п.5 ч.1 ст. 4 Закону №1540-VIII.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Справедливість також виступає одним з основних елементів конституційного принципу верховенства права, разом із рівністю та правовою визначеністю (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).

Справедливість основний принцип функціонування соціальної держави та громадянського суспільства, їх партнерських відносин із реалізації взаємного суспільного інтересу, спрямованого на забезпечення сталого розвитку.

Довіра до органу публічного управління формує авторитет влади в суспільстві, є необхідною умовою для досягнення принципу справедливості в державному регулюванні. Довіра визначає сутність такого поняття як «легітимність» здатність суб`єкта влади досягти суспільного визнання, підтримки та схвалення прийнятих рішень, кадрових або інших змін.

«Легальність» влади носить виключно юридичний характер й означає формальну відповідність владі Конституції, закону, її юридичну правомірність. Безспірним є те, що в правовій державі справедливе державне регулювання повинно будуватись на фундаменті легальності.

На підставі викладеного вбачається, що діяльність Регулятора з реалізації принципу справедливості при забезпеченні балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, повинна ґрунтуватися на засадах легальності та легітимності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, можна зробити висновок про протиправність оскаржуваних постанов, оскільки вони порушують кілька критеріїв, за якими адміністративний суд повинен перевіряти рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Зокрема прийняття постанов у порушення судової заборони свідчить про недотримання вимог щодо ухвалення відповідних рішень на підставі, у межах повноважень, оскільки станом на момент їх ухвалення повноваження відповідача щодо розгляду спірних питань були відсутні. Також суд наголошує на недотриманні принципу добросовісності, розсудливості та справедливості суб`єкта владних повноважень, оскільки було проігноровано декілька судових заборон: щодо керівника позивача (де було також проігноровано відомості ЄДРПОУ), а також щодо заборони вчиняти певні дії. Такі дії відповідача призвели до несприятливих наслідків для позивача, ігноруючи цілі, які мала забезпечити судова заборона. Відповідач мав зупинити розгляд спірних питань, щоб не порушувати прав позивача, але проігнорував цей обов`язок, чим порушив принцип пропорційності.

Таким чином, суд може прийти до висновку, що відповідач порушив вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язкових критеріїв прийняття рішень, зокрема, з огляду на недотримання принципів законності, добросовісності, обґрунтованості, розсудливості, пропорційності та своєчасності. Це свідчить про протиправність оскаржуваних постанов та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судового збору 9084,00 грн.

Зважаючи на викладене, судовий збір, сплачений позивачем, стягується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.11.2023 № 2226 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "ЧЕРКАСИГАЗ".

Визнати протиправним та скасувати пункт 16 додатку до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ".

Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.01.2024 № 22 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 840".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 19, ) на користь Акціонерне товариства "Оператор газорозподільної системи "Черкасигаз" (18028, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, будинок, 142) судовий збір у розмірі 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя Жук Р.В.